21 



ale plynárna trochu zkrátka. Ovšem bylo s každým umluveno, jak dlouho má nechat 

 plamen hořet; ale jaká dohlídka, aby plamen déle nehořel? To by se byl musel ku kaž- 

 dému plamenu zvláštní hlídač postavit, Tak se poCítalo s počátku i v Berlím"', a poně- 

 vadž z plynárny o třetí díl víc plynu vycházelo nežli bylo dle úmluvy vypočítáno, umí- 

 nila si společnost tamější jednou v zimě mezi polednem veSkcré plynem osvřtiené domy 

 navštívit. Mezi 600 odběrateli se jich naSlo 316, u kterých plyn zbytečně i v poledne 

 hořel, u 203 hořel plný plamen, u 161 piM plamene; u některých bylo ouplné nástroji 

 k vaření nad plynomorem uděláno, a opět u jiných měl plyn celou světnici topit — 

 u těch liyl totiž plynomor odšroubován, a plyn hořel plným proudem z trubky ven. 



Tato nemilá zkušenost přivedla veškeré plynárníky na jiné myšlénky, totiž že 

 nelze do domů plyn dle iasu, nýbrž jen dle mí/;// prodávat. K tomu oučelu musí pro- 

 cházet plyn, nežli ku piynomorům po domě rozptýleným dojde, malý plynoměr v domě 

 postavený, který jest podobně zřízen jako veliký plynoměr v plynárně ; na cifráku 

 připojeném okazuje se, kolikrát se kolo v malém tomto plynoměru v jisté době otočilo, 

 a z toho lze při známém objemu přehrádek na kole vypočítat, kolik kostkových stře- 

 vícťi plynu se spotřebovalo. Tak se musí každý odbíratel před zbytečným pálením 

 plynu chránit, poněvadž mu sáhá do kapsy. 



Cena plynu po domech udává se dle lišíce kostkových střevíců; tak stoji u nás 

 v Praze 1000 kostkových střevíců v průměru 6 zl. v stříbře; jinde je ale víc než o 

 polovičku lacinější. 



Postavením malých plynoměrů v domech plynárníci mnoho získali ; tak uspořila 

 ku př. plynárna Berlínská roku 1851 tímto spusobem proti rokům předešlým (ve kte- 

 rých se plyn dle času prodával) 11 milionů kostkových střevíců plynu, ač byl počet 

 plamenů v tomto roce o 2000 větši nežli dříve. 



IS'a druhé straně chrání plynoměry v domech sice plynárníka přede škodou, nikoliv 

 ale odběratele. Jindy, když plyn byl špatný a málo svítil, odběratel si kohoutek u plynomora 

 více otevřel a dostal jasnější plamen ; ovšem při tom víc plynu spotřeboval, ale o to se 

 nestaral, poněvadž se plyn dle času platil. Nyní ale, je-li plyn špatný a kohoutek se 

 musí více otevřít — tu se musí i víc platit, a kde ke všemu tomu není žádné konkurence, 

 tam plynárník obyčejně na dobrotu plynu tuze nehledí, poněvadž se mu musí plyn 

 špatný lak dobře zaplatit jako dobrý. Mimo to má věc ta ještě jednu vadu. Jako 

 každé těleso, tak se i plyn teplem roztáhne a zimou srazí; plyn je ledy v zimě hustší, 

 v letě řidší, a proto nemá 1000 kostkových střevíců v zimě i v letě stejnou sílu 

 osvětlovací. 



Jak již podotknulo, tvoří plyn se vzduchem nebezpečnou smíšeninu, která byvši 

 zapálena výbuchy zplozuje. Z té příčiny se očekávalo, že bude zařízení každé ply- 

 nárny následovat v patách tisíceré neštěstí; bázeň ta byla ale zbytečná. Jen velmi 

 zřídka se v plynárnách něco takového přihodilo, a nikdy nebylo to neštěstí tuze veliké. 

 Když se měl v Lipsku uprostřed města plynopud postaviti, křičelo se ze všech stran, 

 že jest věc velmi nebezpečná ; z té příčiny zkoušeli tamější profesoři Erdmann a We- 

 ber, s jakou silou asi smíšenina z plynu a vzduchu vybuchnouti může; tu se přesvěd- 

 čili, když je ve smíšenině víc plynu než vzduchu, že jen volně shoří, když jest ale 

 více vzduchu (ne ale přilís mnoho, nanejvejš desetkrát tolik co plynu), že smíšenina 

 ta zapálením vybuchne, že se ale výbuch ten ani s plynem třaskavým (Knallgas), ani 

 s prachem nikterak porovnati nedá, poněvadž jest o mnoho slabší. A proto se uznalo, 



