25 



Vodní sklo. 



Roku 1824 vynašel professor Fuchs v Mnichové zvláštní druh skla, které se 

 v horké vodě rozpouští ; proto je nazval také sklem vodním čili vozpxislmjm (Wasserglas). 

 Sklo takové se obdrží roztopením 15 částek křemenu a 10 částek drasla, k čemuž se 

 obyčejně pro snadnější roztopení drobet uhlí přidá ; poněvadž jest ale draslo drahé, brává 

 se na jeho místě často soda (salajka), a proto rozeznáváme dvojí sklo vodní — dra- 

 sřouJ (Kaliwasserglas) n scdajkové (Natronwasserglas) ; ve svých vlastnostech jsou si oba 

 druhy velmi podobné, sklo salajkové jest ale lacinější. 



Hned po vynalezení vodního skla napadlo Fuchsovi, že by se daly mnohé věci — jako 

 dřevo, tkaniny a j. — roztokem tohoto skla poněkud před ohněm zachránit. K tomu 

 oučelu se sklo vodní na prášek roztluče a v pateronásobném množství vařící vody roz- 

 pustí, tím roztokem se dřevo neb tkanina potře, a když uschne, je na ní vidět te- 

 nounkou vrstvu skleněnou, která zpodní látku před ohněm tak dlouho ouplně chrání, 

 pokud ji samu oheň nezničí. 



V divadle Mnichovském se vodní sklo brzy po vynalezeni již upotřebilo. Všecko, 

 co bylo dřevené, ano i všecky dekorace natřely se jeho roztokem, čímž jest celé di- 

 vadlo před nebezpečným ohněm chráněno; dekorace sklem natřené dají se i dobře 

 svinouti, jen že je nelze přeložiti, poněvadž by vrstva skleněná popraskala. 



Mimo to nenašel ale vynález tento po své vlasti veliké obliby ; nikde po celém 

 Německu se vodní sklo na nic nepotřebovalo, a jen v lučebných knihách činívala se 

 o něm zmínka. Jinak ale ve Francouzích. Tam se poznala brzy důležitost této věci, 

 brzy povstaly zvláštní dílny, v kterých se veliké množství vodního skla připravovalo, 

 a téměř po celém Francouzsku se rozmanité upotřebení jeho velice rozšiřovalo. Ale 

 již roku 1840 byla i v Čechách zvláštní dílna na vodní sklo zřízena, kdežto po celém 

 Německu ještě nikde žádné nebylo. Teprv po výstavě Pařížské, když celý svět viděl, 

 co se dá všecko sklem vodním docílili, počaly se i v Němcích podobné věci zkoušeti, 

 a od té doby se upotřebení vodního skla neustále rozšiřuje. 



Sklo vodní se prodává nyní buď co látka pevná, aneb co hustý roztok rosolu 

 podobný, v láhvích hliněných, z nichž každá obsahuje asi 40 liber takového rosolu ; 

 ostatně lze i menši láhve skleněné (po IVa '•^f*' hustého roztoku) v obchodu dostati. 

 Centnýř pevného skla vodního stoji 20 zl. ve stříbře, centnýř hustého roztoku asi 10 

 až 12 zl; každý takový roztok není ale stejný, poněvadž v něm může býti více neb 

 méně vody obsaženo; a proto se musí udávat, kolik částek pevného skla a kolik částek 

 vody se ve 100 částkách takového roztoku nachází. Roztok 40 stupňů (40grádig) silný 

 slově takový, kde je v centu 40 liber skla a 60 liber vody obsaženo ; roztok 66 stupňů 

 silný bude mít tedy v centu 66 liber skla a 34 libry vody. V roztoku příliš řídkém 

 nedá se vodní sklo dobře chovati, poněvadž se v tom spůsobu ouěinkem vzduchu snadno 

 rozkládá ; ale i hustý roztok se musí v láhvi vždycky velmi dobře uzavřít, aby zevnějším 

 vzduchem netrpěl. 



V Praze dělá se sklo vodní v lučební fabrice p. Kinzlbergra na Smíchově. 



Pro menši výlohy se potřebuje skoro vždycky jen sklo salajkové; jen ve zvlášt- 

 ních případech, o kterých se dále zmíníme, musí se draslového skls^ užívat. Před na- 

 tiráníin se roztok skleněný vodou dešťovou rozředí, a sice tak dalece, aby se stal jen 



