29 



platil nový zlalý ve starých penězích jen něco málo přes 57 nynějších krejcarů — 

 a starý (nynějSO zlalý v nových piMiěrích 1 zlatý 3'/^ krejcaru. 



V Jihoněmecku v Bavorich, Wurlembersku, Badensku) se razí posavad z Kolín- 

 ské hřivny 24 Vj zlatého, a pak se bude razil z celní libry 52'/j zlalého ; tedy je 

 v mjnějšítn zlatým jihoněmeckém 9,,^ gramů stříbra a v novém ho bude 9,j2 gramů 

 Dle toho bude mít nový zlatý německý o něco menší cenu nežli nynější, ale rozdíl ten 

 je velmi nepatrný a obnáší zase jen as Vj ze sla. 



Ocelová pera. 



Již ku konci šestnáctého století se zkoušelo, zdali by se nedalo pero k psán 

 z ocele zhotovil. V museum Norimberském se chová v skutku lakové pero z oné doby, 

 které má ovšem formu hrubou, ale ostatně dosti podařené jest. FabriCné zhotovování 

 per ocelových není ale tak dávné a pochází teprv od roku 1826 ; kolébka jeho jest 

 v Anglicku v městě Birminghamu. Tenkráte tam bydlel jakýsi Gillol se svou rodinou 

 v chudobné světničce a dělal pera ocelová , ale beze všech strojů , jen pouhou 

 rukou; a hle ! tento Gillol stal se od té doby bohatým a váženým fabrikantem, v jehož 

 dílnách nyní as 350 dělníků samá pera ocelová zhotovuje. V Birminghamu se vůbec praví, 

 že si Gillol o lolo odvětví průmyslu nejvčlši zásluhy získal. Mimo fabriku Gillotovu 

 nachází se v Birminghamu ještě jedna větší, která se vyvinula krátkým časem z ne- 

 patrné dílny v malém domečku a nyní 600 lidí neustálé zaměstnává, v té se zhotoví 

 týdně 420.000 tuctů per. 



V celém Birminghamu je as 25 fabrik na ocelová pera a počet dělníků v nich 

 pracující obnáší as 2200. Ovšem se i ve Francouzích a v Německu pera ocelová zho- 

 tovují, ale to vše zmizí v porovnání s rozsáhlými dílnami v Anglicku, a pak nesmíme 

 myslil, když na peru německá neb francouzská jména vytlačena jsou, že pero již 

 v skutku z Němec neb z Francouz pochází; obchodníci němečtí a francouzští si ob- 

 jednají v Biminghamu pera s libovolným znamením a pak je prodávají za svůj výrobek. 



Pří veliké zkušenosti rabrikanlů Birminghamských se nezdá, že by mohl někdo 

 v jiné ki°ajině s prospěchem se toho průmyslu uchýlil, a předce lomu je jinak. Zhotovo- 

 vání per ocelových se totiž nezakládá na drahých, velkolepých strojích, které si jen veliký 

 kapitál zaopatřili může, nýbrž hlavně na ruční práci ; práce ruční jesl ale u nás mnohem 

 lacinější nežli v Anglicku. V Birminghamu pracují v dílnách na pera obyčejně jen 

 ženské; děvče mladé dostává týhodnč 5 až 7 šilinků (2'/;, zl. až 3V,j zl. v stříbře) a starší 

 12 až 14 šilinků (6 zl. až 7 zl. ve stříbře). Surová látka, totiž železo, k dě- 

 láni per příhodná je nám právě tak přístupná jako Angličanům, jelikož se bere na 

 pera železo švédské (Danemora), které se pak v ocel promění a v plechy rozválí. — ■ 

 Konečně nepožaduje toto podniknutí žádný veliký kapitál, jelikož malé stroje k tomu 

 potřebné mnoho nestojí a s rozšířením práce se jen počet těchto malých strojů zmáhá, 

 nikoliv ale velikost jejích. Proto by se mohla pera ocelová v našich krajinách s větším 

 ziskem zhotovovat nežli v Anglicku. 



Vody minerální. 



V každé vodě pramenité neb sludničné se objevují nějaké rozpuštěné látky mi- 

 nerální, klerými pak voda i rozličné příchutí nabývá. V některých pramenech se ale 

 těch minerálních částek tolik nachází, že se voda jejich ani k obyčejnému pití ani 



