34 



málo roztopují, a máji proto mnoho malých děr ; hmota jejich je drobivá, na lomu 

 ze movitá, propouští (není-li polévaná) vodu a chytá se na jazyk. 

 K výrobkům hutným poóítáme : 



1. Porculán živcový (Feldspathporcellan), 



2. porculán fritový (Frittenporcellan), 



3. kameninu (Steingut). 



K výrobkům dírkovatým ale : 



1. Majolik neb fayencu (Fayence), 



2. nádobí hrnčířské (Tópferzeug-) a 



3. cihly. 



Porculán se dělával asi před 150 lety jen v Číně a Žapanu, a byl tenkráte 

 v takové ceně, že dal tehdejší kurfiršt Sasky králi Pruskému za 48 porculánových 

 nádob (bílých s červenými květy) celý pluk dragonů. Na počátku předešlého století 

 podařilo se ale jakémusi Bottgerovi porculán udělati. Tento Boltger byl rozený Sas 

 a učil se v Berlíně lékárnictvi ; tam se o něm roztrousila pověst, že umí zlato dělat. 

 Bóttger tomu neodpíral, ale ulekl z Berlína do Sas ; tu ho žádalo Prusko nazpět. 

 Poněvadž byl ale rozený Sas a v Saších tenkráte také zlato potřebovali, nebyl vydán, 

 nýbrž do Drážďan odveden a přemlouván, aby své tajemství kurfirštovi projevil. Boltger 

 se pořade choval, jakoby v skutku uměl zlato dělat; když ale viděl, že se naft již 

 luze doráží, a že by se mu — kdyby pravdu vyznal — ani nevěřilo, tu mu počalo 

 být ouzko a on opět uprchl ; brzy byl ale chycen a lépe ostříhán. Strážce jeho, 

 baron Tschirnhausen, poznal ale záhy kolik bilo, a poněvadž již dříve zpozoroval, že 

 umí Bottger dobře hlínu roztápět, radil mu aby nyní všelio přetvařování nechal a raději 

 všemožně zkoušel, zdali by se z některé hlíny saské nedal porculán udělat- Bottger 

 věděl již z mnohých jiných příkladů, že bude oběšeri, jestliže v krátkém čase kurfiršla 

 zlalo dělat nenaučí; proto počal zkoušet a roztápět rozličné druhy hlíny, aby snad 

 vynalezením porculánu kurfiršta uchlácholil a život zachoval. Roku 1706 se mu 

 v skutku poštěstilo první porculán udělat; byl sice jen hnědým ale brzy i bílý zhotovil. 

 Kurfiršt byl ouplně spokojen. Roku 1710 byla již na hradě Mišeiiském první dílna na 

 porculán založena, a Bóttger ředitelem jejím. Ale se štěstím vrátila se i lehkovážnost 

 jeho, on si dílny nehleděl, žil nepořádně a chtěl konečně celé tajemství Prusům prodat ; 

 z toho nastalo veliké vyšetřování, mezi kterým Bóttger u veliké bídě zemřel, ač byl 

 v té krátké době od kurfiršta přes 150,000 tolarů obdržel. 



Ačkoli spůsob dělání porculánu , zřízení pecí a t. d. v Sasku velmi se lajil, 

 prozradilo se uprchlými dělníky předce brzy to tajemství, a tak povstala roku 1718 

 dílna ve Vídni, 1750 v Kodani, 1751 v Berlíně, 1755 u Mnichova, 1756 v Petrohradě 

 a 1774 v Sevresu u Paříže. Ve Francouzích se dělaly sice již od roku 1695 porculán 

 frytový, ale o pravém porculánu nebylo žádné zmínky; teprv roku 1756 koupili Fran- 

 couzové Bótlgeriiv vynález od fabrikanla Hanonga za čtyry tisíce franků a doživotní 

 roční plat 1200 franků. Ted měli tajemství, ale neměli kaolinu , kterého nebylo po 

 celém Francúuzku nalézti. Tu hledala jednou žena jakéhosi holiče v St. Yrieux hlínu 

 valchářskou, a našla na blízké stráni kámen bělavý, který za hlínu valchářskou měla; 

 muž její ukázal ale kámen taraějšímu lékárníku, a ten jej poslal lučebníku Mac- 

 quérovi k vyšetření, který v něm skutečně kaolin poznal. Tu založena jest dílna v Se- 

 vresu, která patří nyní k největším v celé Europě. 



i 



