35 



K dĚliini iiori^iiliinii m- teily iiijilhK' imisi opalřiti kKuliii, klerý nemá všude 

 (Miplně stejných vlastností; kaolin francouzský (ii Si. Yrieiix) má lakové sloučení, že 

 se bczproslřcdnfí na dčiáiii porciilíinu hodi. K jiným druhům se musí rozemletý 

 živec pi-idávat, má-li z nich dohni sničs porcuhinovii povstat. Kaidin saský (nedaleko 

 Schneebergu v saských Krušných horách) jest řervenavý, v ohni ale ouplně zbřlá. 



V Čechách se kaolin velmi hojní' nalézá, lak u Milevska v Táhorsku, u PeCova, u Slav- 

 kova a j. Skoro všeclíy íeské di'uhy jsou co ki'íila bílé. 



Kaolin rozemletý se náiežilř vyplaví, aby se písek a jiné neílbluty odluuíily. 



V léslu z rozcnilťtéhd kaolii'ii povstalém by se ale brzy oddélíly rozliéné vrstvy (dle 

 potažné váhy rozliíných látek), a proto se z něho musí část vcdy vylouíMl; na vzduchu 

 se to stát nesmí, nejlépe, když se těslo do malých lněných pyllíkíi nacpe a pak lisem 

 část vody vytlačí. Těsto kaolinové (dřívu drobivé a netvorebné) stane se takto pozne- 

 náhla lepivým, a to tím více, čím déle se pak na vlhku ležet nechá: proto se nechává 

 léslo pornilánové obyčejně několik roků ležet, nežli se vzdělá, a někdy su potom 

 i vodou hnojovou polévá, čímž se proměna jeho urychlí ■. lěsto při tom kyše, černá 

 a nemile zapáchá ; vezme-li se ho ale kousek ven, brzy na vzduchu zbělá, při čemž 

 vyráží kyselinu uhličitou. Tou proměnou se každá látka organická v tě.«lu ouplně 

 zničí, těsto samo se stane všude stejným a došli Ivorebným. V Číně nechávají těslo 

 porculánové plných slo let pod vodou ležeti, nežli je vzdělají. Z těsta vyležclého 

 robí se nyní nádobí bud na kruhu, bud v kadlubech neb i od ruky; čeřité kraje 

 dělají se kolečky neb válci, jimiž se rychle po nádobí ještě měkkém jezdí. Když nádobí 

 na vzduchu uschne , pak se ještě souslruje a konečně slonuvuu kosti neb rohem hladí. 

 Na to se zastrčí do pouzder (Casctlcn) a sází se do pece. Nádobí se ncmfižc holé 

 do pece dával, poněvadž by kouřem a sazemi velmi trpělo. Pouzdra jsou laké z kao- 

 linu zhotovena, ale nesmějí se v žádném horku rozškviířnvati. ačkoli nádobí v nich 

 zavřené sliti se musí. 



Pecník v dílnách porculánových skládá se obyčejně z trojího poslropí ; puslropí 

 zpodní slově jyecníh cloj>alovari (Glulhoťcn), prostřední jíťcník iihaci (Vergluhofen) a 

 svrchní pecník pouzdemý (Kapselolen, Manlel). Každý pecník má několik níslějů, v nichž 

 jest palivo, tak že plamen rozptýlený ouvětřím od hora dulů se žene na všecky striiny. 

 Výhřev v takovém pecníku jest náramný, lak že se tam pruty železné v krátké chvilce 

 rozškvařuji. Kamení k staveni takových pecí dělá se z roztlučených pouzder a vesměs 

 z hlíny neruzškvařitelné. 



Pouzdra se zbožím na vzduchu uschlým sázejí se do pecníku žíhacího ; do pec- 

 níku pouzderného se dávají jen nová pouzdra a kameny k slavení pecí určené, aby 

 se vypálily ; do pecníku dupalovaciho přijde ale zboží lakové, které se již dříve v peci 

 žihaci vypálilo. Když jest pec naplněna, zazdi se vchod a rozdělá se oheň. V Anglicku 

 se topi kumenným uhlím, u nás obyčejně dřívím. Výhřev len Irvá 17 až 18 hodin; 

 pak se nechá pecník několik duí vystydnout, načež se otevře a nádobí v pouzdrách vynímá. 



Nádobí z pecníku žíhacího vyňaté se folévá (glasiren) ; látka polévací (klazitra) 

 jest míchaniua z kaolinu, sádry a rozllučených slřepů porculánových ; veškeré tyto 

 látky se na prášek roztlukou a s vodou rozmíchají. Do lé tekutiny se ponoří nádobí 

 v peci žíhaoí vypálené , a nechá se opět na vzduchu uschnouti. Po osušeni dá se 

 nádobí polévané opět do pouzder vyčištěných, postaví se v nich ale na kruhy hlinénó 



li* 



