chlor, — chlor tvoři s vodíkem páry vodové kyselinu solnou, která s párim <ultiiázr. 

 — sodík se ale s kysliketn páry vodové slučuje v kysličník sodnalj, len se >|ji p 

 s křemenem v kamenině obsaženým v látku sklovou, a dává nádobám povrch hladký 

 a lesklý. 



Obyčejná černá himenina (čedirná, Basaltgut) jest tvrdá a trvanlivá jako čedič 

 a dělá se z hlíny železnaté, křemenu, alabastru a burelu ; klazuru nedostává, proto 

 má vždycky povrch mdlý. 



Kamenina pěkná a večvud se důlají nejvíce a nejpěkněji v Anglicku. Kamenina 

 sprostá je zvláště rozšířena v Čechách a na Moravě, v nižším Rakousku a Porýnsku. 



Fayenca má jnieno od místa Faenzy ve Vlaších, kde se již ode dávna táko\é 

 nádobí dělávalo. V devátém století robili Arabové fayencu ve Spanělích, od tanitud 

 se dostalo nádobí to na ostrov Majorku, odkud prý i druhé jméno její — imijoHk 

 — pochází. Fayenca se dělá z hlíny bílé, bezželezé, ku které se trochu pisku neb 

 roztlučených pazourkii (kamenů křesacich) přidá. Od obyčejného nádobí hrnčířského 

 rozeznává se layenca bedlivějším připravením hlíny a zvláštní klazurou. Od porculánu 

 a kameniny liší se ale tím, že jest pálena jen v takové teplotě, v které se hmota její 

 ještě slíti nemohla ; proto jest fayenca dírkovatá a musí se polévat, nemá-li tekutiny 

 propouštět. Obyčejně se rozeznává fayenca pěkná (íeine Fayence) a fiiyenca sprostá 

 (ordináre Fayence). 



Na fayencu pěknou se dává do hlíny více křemenu, proto jest i hutnější a 

 tvrdší nežli sprostá ; hlína a křemen se velmi bedlivé rozemelou, a pak se tvoří zboží 

 na kruhu neb i ve formách. Páleni děje se v pouzdrách, a nádobí vypálené se teprv 

 polévá. Klazura na fayencu pěknou je sklo olovnaté bezbarvé, které se druhým (slabším) 

 pálením na nádobách upevní. Pěkná fayenca se i často maluje, a to vždycky pod 

 klazurou, poněvadž jest výhřev při druhém pálení slabý a ledy barvám neškodný. 

 V celku se dělají na fayence jeii sprostší malby. Za to se ale velmi hojně rozličné 

 výkresy na fayencu tisknou (Fayencedruck) ; k tomu oučelu se udělá fermež z příhod- 

 ného barviva (kobalt na modro, mangan na černo, chrom na zeleno a t. d.) a oleje 

 lněného, tou ťermeží se natře deska měděná, na které se výkres nachází, a otiskne se 

 na papír; papír ten se na nádobu po prvním páleni (před poléváním) přilepí, a pak 

 nádoba i s papírem do vody ponoří ; ve vodě se papír rozmočí, a může se po kouskách 

 odstranil, - fermež barvová ale vodou nezměkne, ostane tedy na nádobě piilepena, 

 a může se nyní i s klazurou průzračnou na ní při druhém pálení upevnil — Míslo 

 malby a tisku se dávají často na pěknou fayencu tenounké vrstvičky kovové (Metall- 

 Lůslers) , které povstanou, když se rozředěný roztok kovový na nádobí natře a pak 

 vypálením upevní; nejčaslěji je vidět náiěr zlatý (Goldlijstre), plalíkový (Plalinlůstre) 

 a měnivý (Káferfliigeldeckenlustre). Nejpěknější fayenca loho druhu se dělá v An- 



glicku, a to nejvíce v hrabství StalTordském, aneb spíše v jednom okresu jeho, který 

 se proto „The Polteries" nazývá ; pracuje tam přes 50.000 dělníků, a roční cena jejich 

 výrobků obnáší 30 milionů zlatých ve stříbře. — Někde říkají pěkné fayenci anglická 

 kamenina neb i večvud^ což jest ale velmi chybné. 



Fayenca sprostá nemá klazuru průhlednou, nýbrž jest polévána bílým emailem; 

 mimo to má i tu vlastnost, že po vypálení pod 'kapkou kyseliny šumí, poněvadž je 



