40 



K nepolévánému nádobí hriičiřskémn patři i lak zvané alcarrazan, t. j. nadi^by 

 as IV, střevíce >7soké, nahoře zoužené, v kterých voda nezteplí. Naleje-li se toliz 

 voda do nádob lakových, proniká diikarni stěn a proměňuje se na povrchu v páru ; 

 'eplo na výpar potřebné poskytuje ale voda v nádobě , tím se neustále ochlazuje 

 a ledy nezteplí. Takové nádoby se dělají nejvíce v Andujaru v Andalusii, a obyčejně 

 se málo vypalují, aby byly hodně dírkovaté; někdy se přimíchá do hlíny něco částek 

 organickjch, které v ohni zmizí, a někdy i sůl, která se po vypálení nádobí vymočí; 

 obojím se stanou stěny nádob po vypálení více dírkovaté. 



V Rakouském mocnářství není hrnčířství na lak vysokém stupni jako v jiných 

 zemích západních; zboží cizí má totiž lepší formy a lepší klazuru. Za to se ale vy- 

 vinnlo v severních Čechách (ku př. v Hohenšleině) zvláštní odvětví hrnčířství, jeh-žlo 

 zboží jest pode jménem hydroliíhu a sidei-olithu známé a veliké obliby nachází. 



Hlína k hotovení cihel spůsobná nesmí nižádnou kyselinou polila vříti ; to by 

 okazovalo na mnoho vápna, kleré dobrotě cihel škodí. Též nesmí v sobě míti kyzu. 

 Nejlepší jest hlína mastná, tuhá a snadno tvořitelná, která smíchání s pískem dobře 

 snese, sušením se nesmršfuje a v ohni co kámen ztvrdne ; po vypálení bud zčervená 

 neb sežloutne, což pochází od částek železitých, které v mírném množství dobrotě 

 cihel neškodí. 



Hlína naveze se pod kolny do jam vyzděných neb fošnami vypeřených a poleje 

 se vodou, až dokonale změkne, pak se šlapa a nuchá s pískem ; obyčejně se počítá 

 1 část písku na 4 části dobré tuhé hlíny, ač v celku množství písku vždycky od původní 

 tuhosti hlíny závisí. Hlína na podzim kopaná a vymrzlá dá se lépe hněsti. Z hlíny 

 náležitě promíchané tvoří se cihly v dřevěných neb železných rámech čiyrhraných, 

 rovnobokých, jen cihly k vyzdívání stuiinic a peci mívají boky vyříznuté, aby dohro- 

 mady spojené dělaly dutinu okrouhlou. K slavení klenutí se dělávají i cihly klenovité 

 čili hlenáky. Dlaždice bývají čtyrhrané, někdy ale o pěli i šesti hranách. Cihly krycí 

 jsou bud rovné neb dulé, nyní se obyčejné jen rovné (totiž lašhj) potřebují. 



Cihly a tašky utvořené staví se na prkna pískem posypaná a v kolnách se suší; 

 cihly se suší v plném ouvělří, tašky ale na plném ouvětří pukají, a proto se kolny 

 při sušení tašek až na několik průduchů zahrazují. 



Cihly vysušené se konečně v peci pálí, aby ale ohněm porušeny býti nemohly 

 staví se na vyzděné lávky aneb na podlahu děrnatou, tak že na ně plamen bezpro- 

 středná šlehati nemůže. Ostatně bývají tak rozstaveny, že mezi nimi mezery zšíří 

 prstu ostanou, aby se výhřev všude stejně rozdělil. 



V pecech cihlářských topí se bud dřívím neb rašelinou (Torf), neb i kamenným 

 uhlím; na vypálení 1000 až 1200 cihel v obyčejných pecech počítá se sáh dříví. 

 Z toho je vidět, že musí cena pálených cihel v každé krajině záviset hlavně od ceny 

 topiva. V Čechách stoji na některých místech tisíc cihel 7 zl., na jiných ale až 

 17 zl. ve stříbře. 



Po urovnání cihel se rozdělá v peci slabý oheíi, který má z cihel vláhu vy- 

 pudit ! ten trvá několik dní a nocí. Když se ale kouř již vyjasní a bílý plamen 

 z pece šlehá, jsou cihly již vypečeny, tu se oheň přituží a trvá při otevřených pru- 



