něco málo minul pod vodou vydrželi ; co výše sáhá, považujme za báječné. Jiným spů- 

 sobcm si pomáhá ílověk u potápění rozličnými druhy ponornich zvonů anebo trubicemi 

 vedenými nad vodu. Sily vzduchu jsou dílem mechanické, dílem dynamické, dílem 

 chemické; o prostoživotních jeho silách nevíme. 



Mechanických sil vzduchu užíváno od dávna při plavbě natahováním plachet, aby 

 se větrem zdiily a pudily lod dle žádaného směru. Větrů také užito záhy ku pohybo- 

 vání lopatek mlejnů větrných. Vzduch rozehřátý slouží k vyzdvižení mongolfiery , jinak 

 povětrní míče vyhánějí se vzhůru prostředkem plynu vodíku. Vzduchu užíváme k na- 

 dmutí měchu u výhně v slévárnách, nebo ku prováni trubic varhanních, když zvuky vy- 

 dávali mají. Nejšlechetnější a nejduševnější použití vzduchu jest u zpěvu a u mluvy 

 lidské. Ve vědách, ve fysice a nauce o povětrnosti, veliké poučení a výhody podává 

 barometr, ukazující stavy tlaku oboru vzdušného , čímž chod povětrnosti pozorujeme, 

 výšky hor, ano i vliv měsíce na vzdušný obor poznáváme. Také elektřina vlastní ve 

 vzduchu se vyvádí, původ bývajíc hrozných výjevů blesku a hromu. Tu jsme však také 

 do vlastní moci dostali, dílem co mašinu električnou , dílem užíváním hromosvodů. Co 

 se týče chemického působení vzduchu, známo, že jeho kyslík slouží za potravu všem 

 ohňům přirozeným i umělým, jenž bud doutnají nebo plamenem hoří, kdekoliv u vnitřku 

 země nebo na povrchu jejím. Nesčíslné jsou účinky vzduchu na sloučeniny chemické 

 a jich proměny v celé říši nerostů, rostlinstva i živočišstva. Jak jich člověk mnohoná- 

 sobně použil v řemeslech a uměních, to na každé stránce vysvědčuje nauka o lučbě. 

 Přikročíme k silám pouhým, pohybovacím, naskytujícím se nám na povrchu země; 

 jest to líže, rozmach, magnetina, galvanina. Tíží upoutala příroda tělo naše k země- 

 kouli, aby nás vodila prostorem hvězdným okolo slunce, okolo něhož touže líží obíhá 

 země a obracuje tvář svou k záři sluneční. Mluvili jsme nahoře o lom, kterak vztý- 

 čením těla a chůzí přímou člověk líži odolati umí. Však hleďme dále, jak se naučil 

 její zákony znáti a je k vykonávání svých záměrů spravovati. Kácí stromy, láme skály 

 na výšinách a po nakloněné ploše valí je do údolí k dalšímu spracování ; lěžké kameny 

 skládá a hromadí, aby vespolným tlakem udrženy tvořily pevné zdi , klenby, valy, mo- 

 hyly; otesávaje stromy na trámy staví sruby pro obydlí, vozy a saně na povoz, jímž 

 by po rovinách břemena rozvážel. Naučil se záhy znáti oučin páky, váhy, kola, spo- 

 lupůsobení kol mnohých k vystavění rozličných strojů hýbacích, kiiež všude oučinkuje 

 líže bud pádem, bud tokem, buď rozmachem. Tak vzrostlo strojnictvo až na zhotovování 

 přepodivných, mathematickou úpravností nadaných, malých i velikých strojů, měřidel, váh, 

 hodin, mašin fabričních, všelikých automatů , jenž jsou k posluze védám, k zábavě 

 a užitku života pospolitého. Také se použilo vlastnosti hmotné látky, spojenosti, pruž- 

 iiosli, tvrdosti, tekutosti, těkavosti, aby v rovnováze stály s tíží anebo dávaly bez pře- 

 stání popud k dalšímu pohybování. Že pak drsnatost ploch a jejich tření vadí nejvíce 

 volným rychlým pohybům, zleštil člověk povrchy látek tvrdých anebo potřel tukem 

 a mazem. Jakou důležitost do sebe má to zdánlivě nepatrné tření, nejzjevnějším dů- 

 kazem jsou naše železnice. S počátku byla jen tíže známa, a snad i pružnost, rozmach ; 

 o jiných pohybovacích mocích ledva tušení bylo. Magnet však, již dávno co neznačný, 

 slabounký host známý, konečně se hodil k tomu, aby stále na sever ukazujíc prováděl 

 lodě po moři ; v podobě podkovy a umělým natíráním znal také nésti tíže třeba i mnoho- 

 liberní. To však nevábilo pozornost praktikův, ponecháno učeným zkouškám fysikálním, 

 anebo kratochvilným kouskům toulavých kejklířů, až za našich časů Oerstedtem a Fa- 



