10 



jen ještě vfelka zaujímá místo v domácím hospodářství, a láká k sobě milovníka pří- 

 rody pořádkem svým společenským , hedbávník také rád se chová, dávaje vlákna na 

 skvostný oděv; dotíravé mouchy a jiný škodný hmyz nenávidíme a ničíme. Mo- 

 týlové a brouci barvami a podobami vábí zvčdavost déckou k chytání jich a schránění. 

 Pavouků se hrozíme a moříme je. Rak jediný slouží ještě za potravu u národů vzdě- 

 laných, pak také z měkkýšů někteří hicmejždi, lastury a plotice. Čím méně se jeví 

 v živočišstvu život duševní, tím více nakládá s ním člověk jako s pouhou látkou rostlin- 

 nou nebo nerostnou ; čím však patrnější jsou duše výjevy, tím více práva podává spo- 

 liilvorům svým, aby se zúčastnily života vyššího, duchovního. Dosáhnuv člověk poznání 

 přírody, a naučiv se užívati jejich sil k svému užitku a blahobytu, obrátí je také 

 k uchování svého zdraví, k uchránění sebe a svých spoluobčanů před návalem mocí 

 škodlivých, k léčení chorob, k hojení pohrom tělesných, k zušlechtění těla, k vystavení 

 pravidel životosprávnícb, ku prodloužení života; 1 musí konečně kultura, jenž s počátku 

 se zdála odváděli od prostého přirozeného živobytí, konečně i sloužiti k jeho uchránění, 

 sesilnění, tělesného i duševního zdokonalení. 



Považovali jsme dosaváde člověka v jeho postavení naproti přírodě povšechně 

 živelní, pak naproti rostlinstvu a živočišstvu, jak jimi nakládá, je opanovává, jich ke svým 

 potřebám užívá , jak jimi dosahuje oučelů svých rozumných. Sáhat pak mocnost přírody 

 i v lidstvo samé, a boj onen o panství až do jeho nejvnitrnějšího bytu přenesen. V těle 

 lidském základ všeho hmotného bytování, vývinu a přetvařování činí síla rostlinná, na 

 léto založen jest život zvířecí, na tom pak teprv člověčí. Jest to pravidelný postup 

 přírody. Ne jakoby tím jedině bytost člověka se utvořila; ona jest prostoduchovní, 

 samostatná, onen postup jest jen spůsob, kterak se jeví ve světě hmotném. Tím ale 

 zase v jednotlivém člověku prvotní ty protivy přírody a ducha se stýkají, a jedná se 

 o to, která nad druhou nadvládu získati má. Tof jest ten boj mravní, zajímající život 

 jednotlivce, čeledi, národů, celého lidstva, od pokolení k pokolení dobami časů v dějin- 

 slvu se vyvinující, jehož výsledkem jest vzdělanost osobní a národní, ústrojnost, vzá- 

 jemnost a šířící se všeobecnost duchovních poměrů po veškerém člověčenstvu. Předně 

 krotí pěstění a domácí kázeň přirozenou surovost mládeže, cvik a učení vyvinuje její 

 \ rozené vlohy tělesné i duševní, obohacuje pamět, vzdělává ponětí a soudnost, krášlí 

 obrazotvor, budí rozum a samovládu, až dospěje člověk na ten stupeň vzdělanosti, jaký 

 dovoluje stav duševního vyvinuti současného člověčenstva. Arcit že se to nedaří 

 stejně u každého jednotlivce, ano i většina se nedopídí cíle žádoucího. Jsouf povahy, 

 v nichž převládá látkovitost, nečilost rostlinná, takovíto lidé žádají vlády vnější, chovají 

 se trpně, podléhají cizí vůli. Jsou zas jiné povahy, v nichž zvířectvo surové panuje, 

 jenžto pudy svými často proti oučelům rozumu se opírá; tof třeba přísnými pravidly, 

 ano i násilím v kázni udržovati. Jest konečně třída, ač málo četná, duchů vyšších, jimž 

 přísluší vláda nad ostatními. Tímto vrozeným rozdílem povstal hlavně i rozdíl stavů 

 společenských, jaký se od dávnověkosti vyvinul v Egyptě a u národů indických, ano též 

 u Řeků a Římanů, ač v mírnějším spůsobu, pak i u národu germánského a slovanského 

 plemene, ano který se ukazuje u každé jakékoliv společnosti. Tylo rozdíly stanoví 

 hlavní základ organického rozčlenění i spojení každého tělesa společenského. Jako 

 v těle zvířecím poznáváme vládnoucí mozek a pak částky výkonné ; čidla a hýbadla, 

 - částky živné : střeva, žilslvo a žlázy, a tu k životění tvora oučinkující jednotu nazý- 

 váme ústrojím, organismem, — tak se ukazuje něco podobného, ač jinorodného, v kaž- 



