11 



(lém soustředění lidských sil, vloh, toužení a tušeni k celku, jehož hlavní úíel jest na 

 jevo dání toho, co v ideách rozumu uloženo. Nenít to liché porovnání mezi výjevy 

 jiřírody hmotné i duševní. Vycházejíf obě z jednoho věíného pramene, pročež i jakási 

 spoluběžnost (parallelismus) a soumérnost jim přísluší. — Takovým rozílánkováním 

 v lidstvu panují vyšší stavové nad nižšími, vzdělaní národové nad nevzdělanými, suro- 

 vými, divokými. Prostředky toho panování jsou vojny a výboje, zřizování nových vlád, 

 rozšiřování vyššího náboženství, uvádění šlechetnějších mravů a obyčejů, vzdělanějších 

 jazyků, rušení dřívějšího a uvádění nového kultu (bohoslužby), škol nižších pro lid sprostý, 

 vyšších pro vyšší stavy, zakládání vědeckých a uměleckých ústavů, osvobození všech sil 

 duševních, čistolidských, upoutání a uladění sil tělesných, zvířecích. Takf se stává člo- 

 věk i celé lidstvo vládcem a pánem vlastní přírody v nekonečném pokračování ke vždy 

 vyššímu vyvinutí rozumu, duchovní své bytnosti. Střežiž se však lidstvo ! překráčeti meze 

 Bohem tobě ustanovené; netouží se dívati do světa jinými smysly, ponímati jej jiným 

 umem, nežli tobě byly přistvořeny; nechtěj sáhati do něho jinými mocmi, nežli tobě 

 vlastními, anebo vypůjčenými od přírody této pozemské. Bohem tobě svěřené. Zhroziž 

 se každého navrácení, ano i zhlížení se k starému pohanství. Věz, že šílenost tvá 

 i celých pokolení byla by následkem takové drzosti. 



J e z o v e c. 



Dle Tíchudlho"). 



Stojí-li myslivec časně zrána v podzimku v horských hvozdech na čekání, aby 

 tetřívka nebo tetřeva se dopídil, a chystá-li se v největší tichosti k ráně, stává se ne- 

 zřídka, že něco v suchém listí vedle něho zašustí a pádným krokem i spolu utajeným 

 chrochtem neladné, šedivé , k nevelikému vepři podobné zvíře z huštiny se prolomí. 

 Jest to jezovec, který se vrací z nočních vycházek a tak nejpříhodněji do rány přichází- 

 Nejmenší šramot myslivce urychlí ale jeho kroky tak, že v pařeznim dříví zmizí, dříve 

 nežli myslivec spustiti může. Dostíhne-li svého doupěte, pak nepomáhá ručnice již 

 pranic. Až do tmavé noci neobjeví se opatrné a nedůvěřivé zvíře před doupětem. 



Málokdy vychází u nás lovec úmyslné na honbu jezovči, dílem že jest obtížná, 

 dílem proto, že zvíře není dosti hojné **) a polovina jeho doupat bud prázdná nebo 

 liškami a jinou sprostou zvěří obývána se nalézá. Někdy se chytají jezovci do tenat 

 nebo do želez, nejčastěji ale jezovčími psy, chytrými to zvíraly, které pro své krátké 

 nohy a ostré zuby přede všemi k takovému honění se hodí. 



V každém spůsobu jest jezovec dosti vydatnou kořistí. Kůže jest velmi pevná 

 a nepropouští vodu, maso podobné k vepřovému má sice příchuť zemnatou, ale dá-li 

 se do tekuté vody, obdrží též dobrou chut a může sloužili co výborná pečené ; sádlo, 

 které v podzimku na tři prsty tlustě na zádech leží (asi 5 — 10 liber), zaplatí se dobře 

 v lékárnách ; tuhé chlupy slouží k dělání štětců a kartáčů. 



Toto podivné, asi 2 '/a str. dlouhé, na břiše černé a přes oko černým pruhem 

 jioznamenané zvíře zdržuje se nejraději na pokrají lesů, kde na blízku úrodné pole 



*) Das Thíerlebeu der Alpeowelt. Leipzig 18S3. 

 '") U nás zdržuje se zvláště v odnožích Šumavy n Vltavy a Votavy. Vloni dostal se jeden po vodě 

 až na Smíchov u Prahy, kdežto od mlynářských chycen byl. 



