17 



ustálili daly. Ale ještě ptt let se naprecuval , než se mu to ouplně podařilo a on 

 s vynálezem svým veřejně vystoupiti mohl. 



Bylo to 7. ledna 1839 , když oznámil Arago v Pařížské akademii, že se Da- 

 iruerrovi podařilo, pouhou činností světla krásné obrazy kresliti. Zpráva ta roznesla se 

 l)i-zy po celé Evropě, a Daguerre, o němž posaváde nikdo nevěděl, byl všeobecně ob- 

 divován. Poněvadž ale neocenitelný vynález tento v rukou jediného člověka malé po- 

 kroky činili a světu málo prospěti mohl, vymohlo se u vlády francouzské, že se posta- 

 rala o uveřejnění jeho k všeobecné potřebě. Daguerrovi bylo za odměnu pojišlěno 

 ročně 6000 franků, a synovi Niepcovu 4000 franků, načež Arago v akademii celý 

 vynález jejich rozložil, podávaje lim dar znamenitý veškerému lidstvu. 



Světoznámý vynález Daguerrflv záleží v následujícím. Měděná postí-íbřená deska 

 musí se na povrcliu svém velmi dobře očistiti ; práce lato jest nesnadná, poněvadž po- 

 saváde nevíme, co by mělo vlivu na toto čištěni desky, a předce od její čistoty jasnost 

 obrazu závisí. Deska tak očištěná dá se na výpar jodový, jenž při obyčejné teplotě 

 z jodu vychází; lim se stříbro desky promění na povrchu v slil střibrovou Cjodid stří- 

 brnatý) , který na světle rychle zčerná. Deska tato jodovaná vloží se pozorně do tem- 

 nice místo mdlého skla, a nyní teprv se zpředu svěllo od předmětu, jehož obraz na 

 desce míti chceme, do temnice vpouští. Částky předmětu silně ozářené síil na desce 

 docela rozkládají, částky polosvělié jen dílem, a částky temné pranic. Vytáhne-li se 

 nyní deska z tenniice, nelze na ní znamenati ničeho, a kdyby se takto leželi nechala, 

 nikdy by se obraz na ní neobjevil , poněvadž by se na světle síil celé desky stejně 

 rozložila. Aby obraz na desce vystoupil a delším oučinkováním světla nezmizel , použil 

 Daguerre zvláštního prostředku. Do mělké nádoby dá se rluf, která se od zpodu za- 

 hřívá; tím povstává na povrchu výpar rtuťový, a nad tím se deska upevní. Výpary, 

 které teplem ze rtuti vystupují, musejí se na desce studené opět v malounké kapky 

 sraziti, jako se výpar vodní v kapky sráží, když někdo na kov aneb sklo studené 

 dýchne. A to jest hlavní věc vynálezu Daguerrova ; neb kapky tylo rtuťové se ne- 

 chytí celé desky stejně , nýbrž nejvíc jich zůstane tam, kde se sůl stříbrová nej- 

 více rozložila , kam ledy nejvíce světla přišlo ; kam málo světla padlo , tam se 

 málo rtuti udrží, a která místa desky nezměněná zůstala, těch se rtuť ani ne- 

 tkne. Vytáhne-li se tedy potom deska z nádoby rtuťové , lze spatřili na ni krásný 

 výkres rtuťový slabě vypuklý. Ale kolem výkresu jest na desce jcšlě nerozlo- 

 žený jodid stříbrnatý, ten by na světle brzo zčernal, rtuť by so po celé desce roz- 

 lezla a obraz by zmizel; sůl tálo nerozložená se musí ledy z desky odstraniti. K tomu 

 cíli rozpustí se ve vodě trochu sírnalanu sodíkového (unterschwcfligsaures Natron) 

 a deska se tím umyje; neb tato tekutina má tu vlastnost, že se v ni jodid stříbfnatý, 

 jenž se kolera výkresu na desce nachází, docela rozpustí *J. Před tímto umytím se ne- 

 mohlo na desku patřiti jinak, než v temnu aneb při svíce ; nyní so však beze škody 

 do nejjasnějšího světla položiti může. Obraz jest patrný ncslejnosU lesku rtuťového 

 a slříbrového ; při lom jest z pravá na levo převrácen, právě jako v zrcadle, což ale 

 při obrazích vůbec mnoho neškodí. 



*) Jodid střibrnatý se dá I elejitrolučebuě z desliy odslranili. Ponoři-li se deska do sladěné 

 Tody, a pak do rozpuštěniny obyčejné soli — nezmění se pranic. Jal< se ale v rozpiištřnluě 

 desky zinkem dotkneme. veSkerý jodid pojednou zmizí- 



Živí tm. '^ 



