18 



To vsc Dagucrre vymyslil. Vytvoření však taknvíího sviMInpisnc-lio obrazu nnní 

 siiailné; jesl l< lomu vclikó zkiišenosli a opalrnosli polřcbi, obzvlášlú tomu, kdo nemá 

 jiných vědomosti lucubnícb a fysikálnicli. 



Jak mile svĚtlopis byl uveřejněn, počal se rychle zdokonalovati. Spůsob Daguer- 

 rřiv měl rozličné vady; celá deska se totiž tuze leskla, tak že by bylo obraz oby- 

 čejně jen při jisté poloze desky viděti ; pak se bylo obávati, že se rtuf na desce sra- 

 žená poznenáhla zase ve výpar promění a tudy obraz zmizí aneb alespoň scslábni- ; ■ 

 vada největší byla ale ta, že to plné čtvrt hodiny trvalo, nežli v temnici obraz na desce 

 povstal. Čas len se nezdá ovšem dlouhým býti ; pomyslíme-li ale, že vždy předmět 

 před čočkou silně ozářen, a tedy proti slunci obrácen býti musil: uznáme, že se spft- 

 sobcm Daguerrovým ještě žádné lidské podobizny kreslili nedaly; neb to by byl musil 

 člověk plné čtvrt hodiny do slunce hleděti. Na nejvýše se mohla vykresliti podobizna 

 se zavřenýma očima, které ale scházel ráz života. Pročež hledělo se při prvním zdo- 

 konaleni k tomu, jak by se čas působení světla ukrátil, aneb jak by se daly svěllopisem 

 podobizny kreslili. Aby nemusel předmět před temnicí tak dlouho státi, čili aby se 

 potřebný čas působení světla na dsku ukrátil, mohlo se státi dvojím spůsobem: 

 buďto se musilo sesílili světlo, aby důrazněji oučinkovalo, anebo musela deska obdrželi 

 větší citlivost, aby se látky její rychleji na světle proměnily. 



Prvního prostředku, totiž sesílení světla, dosáhlo se mnohými opravami ve slohu 

 lemnice. Do trubky pohyblivé dala se čočka více vypouchlá, která mnohem více světla 

 do temnice přiváděla, aneb ještě lépe spojené dvě rozličné čočky , čímž se čas ku 

 povsiání obrazu potřebný znamenitě ukrátil, tak sice, že nyní bylo lze, v pěti minutách 

 obraz obdržeti. Ale ani touto opravou nedalo se kreslení podobizen uskutečnili; mnozí 

 lo ovšem vydrželi, že celých pět minut na slunce hleděli, ale — každý ví, že když 

 do slunce hledí, mimovolně obličej všelijak překrucuje. A tak se stávalo, že každá 

 laková podobizna hanebně se ošklíbala, a malíři uštěpačně pohlíželi na tyto hlavy 

 laokoonské. 



Nezbývalo ledy nic jiného, nežli ještě v látkách světlem proměnlivých opravu 

 hledali; neb kdyby se deska potřela látkou citlivější, musil by se obraz také dříve vyskyt- 

 nouti. A v skutku našli roku 1841 Claudet ve Francouzsku, a s ním zároveň Krato- 

 chvil a bratří Nallererové ve Vídni jakési látky, které se samy o sobě na světle sice 

 neproměňují, polře-li se ale jimi deska již jodovaná, stane se lato pro světlo lak citlivou, 

 že se obraz již v několika sekundách vyskytue. To byla hlavni oprava. Látky tyto 

 nazývají se v světlopisu látkami zrychlujícími ; posaváde jich jest již mnoho známo, jako 

 výpar bromový, jodobrom, bromid vápenatý, chlorid sirnatý, bromoform a kyselina chlo- 

 rová. Užívání látek těchto požaduje však velikou opatrnost, neb dá-li se jich málo 

 nebo zase tuze mnoho, pak nepůsobí; v náležité míře jsou ale prostředkem vý- 

 borným, zvláště kyselina chlorová, jejíž pomocí lze za čtvrt sekundy dokonalý obraz obdržeti. 

 Nyní nemělo kreslení podobizen již žádné překážky a ustavičně se zmáhalo. Ale 

 duch skoumatele nemá nikdy pokoje, a doraziv jednou k vytknutému cíli, opět hledí, 

 - nač by se vrhl. Podobizny tyto, jakož i veškeré výkresy světlopisné, nebyly ještě bez 

 vady. Pravili jsme již dříve, že se celá deska nepříjemně leskla, a pak že se bylo 

 obávati, aby výparem rtutě z desky obraz časem nezmizel. Také se stávalo, že se 

 obraz setřel, když se něčím po desce přejelo. A hle, všecky tyto vady zmizely snad- 

 ničkým prostředkem. Chlorid zlnlnatý, smíšen se sirnatanem sodíkovým, rozpustil se ve 



