20 



kovové*). Becquerel vzal k tomu ouíelu desku obyíejnou postříbřenou, a spůsobcm 

 eleklrolučebním nechal se stříbro na povrchu desky spojili s chlorem v chlorid stříbr- 

 nalý. Padlo-li na takovou desku vidmo sluneční, totiž světlo slunce rozložené hrano- 

 lem průzračným v šest duhových barev, povstal asi za 2 hodiny na desce obraz vidma 

 tak, že na ní všecky barvy duhové se spatřovaly. — Při prvním pohledu se zdá véc 

 lato býti tuze důležitou, a mnohý by myslil, že tím spůsobem snadno lze barevné 

 obrazy světlopisné obdržeti ; ale to jest veliký omyl. Věcí touto se mnoho nezískalo, 

 neb barvy na desce povstalé nedají se ustáliti, a když deska delší čas na světle 

 leží, barvy zmizí a celá deska zčerná. Mimo to nejsou ve vidmu duhovém všecky 

 barvy, které se na obyčejných předmitech objevují, k. p. bílá, hnědá a j. — na desce 

 se však ukazují jen barvy duhové , tak sice, že předměty bílé na desce nedají obraz 

 bílý, nýbrž černý. A konečně to dlouhé působení světla — dvou hodin jest k tomu 

 potřebí, když deska v plném slunci leží. Jak pak v temnici, kde světlo slabší jost, 

 tam by to několik dní trvalo! 



Ale ač pokusy tyto k žádnému cíli nevedly, predce byly k tomu dobré, že po- 

 vzbudily činnost jiných osob k podobnému badání. Niepce de Saint Victor, 

 synovec prvního vynálezce světlopisu, jsa rodinnou náchylnosti k tomuto oboru poután 

 a pokusy Becquerelovými povzbuzen, zabýval se dosti dlouho věcí touto — bez vý- 

 sledku. Konečně mu napadlo, že mnohé látky ohni rozličnou barvu dávají **J, a kdyby 

 se deska chlorovaná některou z těchto látek potřela, že by snad světlem na desce ta- 

 ková barva povstala, jakou látka tato ohni dává. A v skutku se také stalo, když byla 

 deska k. p. strontianem potřena, a výkres nějaký obarvený se na ni přilepil — že se 

 v slunci na desce všecky barvy výkresu vyskytly, červená však mnohem silněji, nežli 

 ostatní. Vezme-li se ale smíšenina ze všech těch jednotlivých látek, kterými lze oheň 

 rozličně barviti, a přivede se v jistém poměru na desku, tu se všecky barvy stejně 

 vyvinou. Pokus ten lze jen na deskách dobře postříbřených učiniti, a při míchání nad- 

 řečených látek je se vždy obávati, aby nepravým poměrem barva barvu nezničila. Čas, 

 v kterém obraz na desce v plném slunci ležící povstane, obnáší asi čtvrt hodiny, a v tem- 

 nici by se to snad asi za dvě hodiny stalo, ač se Niepcovi poštěstilo, užíváním so- 

 lanu čas tento ještě ukrátili. Ale nejdůležitější věc, totiž jak by se barevný tento 

 výkres ustálil, jest posud neznámá ; a jakkoliv si Niepce de Saint Victor již mnoho práce 

 dal, predce ještě ničeho nedosáhl. Byt se i malba nejkrásnější na desce vyskytla — 

 za krátký čas se na světle ztratí, a deska zůstane černá. Posaváde tedy světlo jen 

 kreslí, ale nemaluje ; doufáme však, že je skoumající duch lidský brzy k tomu přivede. 



Výkresy světlopisné na papíře. 

 Až posud mluvili jsme stále jen o výkresech svétlopisných na deskách kovo- 

 vých. Ale již roku 1839 snažili se mnozí, jak by se výkres světlopisný na papíře 



*) Obyíejué sluneční světlo nazýváme bilým; nechánie-li ale světlo ílonečni dříve, nežli k nějaké- 

 mu předmětu dopadne, proniknouti lirauol trojhranný ze skla průzračného, tn uzříme, že je 

 na předmětu ozářeném tak nazvané duhové barvy objeví, totiž červená, pomeranřoví, žlntá, 

 zelená, modrá a fialová. Tím jest dokázáno, že bilé světlo sluneční složeno jest z těchto íetti 

 barevných paprsků. A rozloženi světla bílého v tyto barevné paprsky natýraji fysikové vidmem. 



*') Tak barví kyselina bořiková a chlorid nikelnatý oheň zeleně, strontian červeně, chlorid vápe- 

 natý a urau pomerančově, sodík žlutě, chlorid mědfnitý se salmiakem modře a chlorid itrou- 

 tikový se síranem měďnatým fialově. 



