23 



V u Iry li. 



Od K III a u II e I a P ii f k y u c. 



V stiii-ýcli íasech byli vulrybové všem oiiyvalclůiii iiiořskýcii lii-oliň |iřcilíiičt(>iii 

 liiiizy a podivil. Náramná téla jejich, všecka známá zvířata velikostí picsahujíci, vzbuzo- 

 vala stlačil lodiiíkň a rybářů, když nestvůry tyto, z nozder vodu vyslřikujíci, ku korá- 

 bům se přibližovali ; známof jim bylo z hrozných příkladů, že jedním udeřoníni mohut- 

 ného ocasu lodě na Iřístky rozkotávají. Národové severních stran, kde zhusta velry- 

 bové se ukazují, nuceni nepříznivou přirozeností své vlasti nad bázní svou zvítězili, a vším 

 právem od těchto velikánů více masa očekávajíce než od jiných zvířat, brzo je začali 

 pronásledovati. Ukázalo se, že lov na velryba lehčí a bezpečnější jest, než na mnohou 

 jinou zvěř. Ačkoliv tak veliký, předce jest velmi bázlivý a bez příčiny nikomu neublíží. 

 Ba ani v nebezpečenství bránili se velryb neumí. Zubů nemá, rybí kostí (pianami), jenž 

 v dlouhých řadách v hubě položena jest, kousati nemůže, a jen zvláštní nešikovnoslí 

 lovců stává se, že někdy zoufanlivým máchnutím oc^su člun rozkotá. Mimo to má vel- 

 ryb zvláštní zřízení žil, tak že po ranách sebe lehčích se zakrvácí. Všecko to velice 

 usnadňuje honbu na tato zvířata, kterou později popisovati budeme, a jest příčinou, že 

 počet velrybu v severních mořích denně se umenšuje. Ještě posud Eskimálům a Groenlan- 

 danům jest velryb nejvydatnější zvěř. Žebra jeho slouží jim co trámy u chalup, ostatní 

 kosti, tukem veskrz proniknuté, jsou dobré palivo; dlouhé šlachy, hrozný ocas pohy- 

 bující, místo provazů se upotřebují; maso, ač tuhé a nechutné, poskytuje těmto chudým 

 národům hojnou potravu, tuk (IránJ oblíbený nápoj i světlo, a pružná rybí kost místo ocelo 

 u nich zastává. I jiní národové posílají své lodě na velrybí lov. Od patnáctého století 

 vyplouly již z anglických, ruských , holandských a německých přístavů celé ílotty do 

 Groenlandu ; tuk i rybí kosf potřebují se na celém světě. Nicméně přirozenost těchto 

 zvířat málo jest známa. Již samo jméno velryb čili velryba poukazuje na to, že ten- 

 kráte, když jim dáno bylo, za ryby jsou pokládáni, a toto mínění až posud mezi obec- 

 ným lidem panuje. Veliký řecký přírodozpytec Aristoteles již v čt\rtém století před 

 Kristem velryba do třídy ssavců vřadil, jak se i podnes od přírodozpytců sláva. Pravit' 

 ve svém popisování zvířat: „Delfín (rod menších velryb, v Středomoří zhusta se nachá- 

 zející) jako též jiná zvířata mořská, která ne žábrami (jako ryby) nýbrž troubou (t. j. 

 nozdrami) dýchají, rodí živá mláďata jako člověk a čtveronožei. Taktéž mají plíce, kte- 

 rýmiž vzduch dýchají jako jiní ssavci, pročež vždy zase na povrch moře přicházejí 

 aby dýchali, a' v sítích pod vodou brzo se udusí. Delfíni mají vzadu dvě vemena, ze 

 kterých mládě za matkou plovouc mléko ssaje." Aristoteles mimo to ještě ve své sou- 

 stavě zvířecí velryby tím od ryb lišil, že mají teplou krev, ryby ale studenou, ano 

 v samé podobě těla rozdíl mezi rybami a velryby našel. Ryby totiž mají stojící, velry- 

 bové ale vodorovně ležící ocasní ploutve. Kojení mladých, teplá krev a plíce přinále- 

 žejí třídě zvířat, jež ssavci jmenujeme; velryb tedy, u něhož tyto znaky se nacházejí, patři 

 k ssavcům. Tato třída i jinak byla pojmenována od rozličných přírodozpytců, jako n. p. 

 čtveronožei, ohUipozvěry a zeměžilci, kterážto pojmenování ale nezahrnuje dosti určitě 

 všecka tato zvířata. Čtyry nohy mají i žáby, želvy a ještěrky, ku plazům náležející, 

 též některý hmyz ; velryb zase má jen přední končetiny. Taktéž srstí nejsou pokryti 

 n. p. člověk, velryb, slon a nosorožec. Armadill nosí šupiny jako ryba. Netopýři lítají, 

 velrybové a mořští psi ve vodě žijí. Všecka tato stvoření ale v mládí svém ssají, pro- 



