37 



phOiiiě ryclilejšílio působení tohoto ohlídli. Po nesčíslných zkouškách podali dva fraii- 

 couzšlí lučebníci následující výklad. Bylo již praveno , že se na desce rozkládáním 

 joiliJu stále vyvinuje volný jod; tento práv6 vyvinuly volný jod, opusliv své sloučení, 

 hledá opět, s čím by ve spojení vešel. Poněvadž ale na desce nic jiného k spojení 

 svému nenachází, nežli stříbro (které právě opustil), vrací se opět k němu a působí 

 znova jodld sli-ibrnatý, čímž se působení světla poněkud maří. Látky zrychlující se 

 však s jodem také spojují. Je-li tedy taková lálka na desce, která by vyvinující se 

 volný jod odstranila, tu jod tento světlu nepřekáží, a světlo proměnu na desce v čase 

 o mnoho kratším spůsobiti může. 



Že jest v skutku odstranění volného jodu — a ne tvoření a rozkládáni solí 

 chlorových neb bromových — příčinou rychlejšího působení světla, to lze dokázati 

 i tím, že mohou býti látky zrychlující i takové, které se se stříbrem ani neslučují, jen 

 když s jodem jakousi sloučeninu tvoří, — 



Konečné bylo vysvětliti, proč se usazuje výpar rtuťový právě na těch místech, 

 na které světlo působilo, a to tím více, čím více světla na loto místo desky padlo ? 

 Výjev tento jest ze všech nejzajímavější, nemůžeme však říci, že by se bylo ještě 

 komu poštěstilo, ouplně jej vysvětliti. Někteří jej vykládají lučebně, jiní zase mecha- 

 nicky. Výklad lučební záleží v následujícím. 



Dotkne-li se rtuf jodidu slříbrnalého, tu se ze soli této stříbrové čisté stříbro 

 vyloučí a rlut s jodem utvoří zelený jodid rtutičnatý. Když pak tento zelený jodid 

 rlutičnatý přijde opět ve spojení s podjodidem stříbrnatým, tu se utvoří červený jodid 

 rtufnatý, a ryzá rtuf se dílem vyloučí. Na temných místech desky (totiž, na které 

 světlo nepadlo) jest jodid slříbrniitý ncrozložen; na místech ostatních se však více méně 

 rozložil ; přijde-li nyní výpar rtufový k této desce, tu povstane na místech světlem ne- 

 proměněných mnoho zeleného jodidu rlutičnatého, na místech promOněných ale jen 

 málo. Za to se však na těchto místech světlem proměněných nachází ještě podjodid 

 střibrnatý, a v jeho spojení se utvoří ze zeleného jodidu rlutičnatého červený jodid 

 rlufnatý, načež se rtuf dílem vyloučená se stříbrem vyloučeným spojí. Cím více se 

 jodid střibrnatý světlem promění, tím více stříbra se na místech takových vyloučí, a tím 

 více rluli se lam ledy usadí. Když se pak deska ze skříně rtufové vytáhne, má obraz 

 růžovou barvu v temnozelené půdě. Umyje-li se deska sírnatanem sodičitým , tu se 

 odstraní zelený jodid rtutičnatý, jakož i červený jodid rtufnatý — a obraz se stane amal- 

 gamem střibrovým patrným. 



Naproti lomu hleděli mnozí celý tento výjev mechanicky vyložiti. Známo jest, 

 že mnohé látky, které se ve tmě ze svých roztoků hlaliti nechtějí, okamžitě se hlalí, 

 jak mile se na světlo postaví- Také se pozorovalo, že se při hlacení látek v nádo- 

 bách skleněných sklenice více hlatí jeví na oné straně, která jest ke světlu obrácena. 

 Z toho vysvitá, že má světlo nemalý vliv na hlacení těles. 



Jodováni desk stává se vždy v prostoru ouplně temném ; tedy nelze látce desky 

 se hlatiti. Jak mile ale světlo na desku padne, tu povstanou hlalí na místech osvíce- 

 ných, a sice tím dokonalejší hlati, čím více světla na desku padlo. Hlatěmi takovými 

 stává se povi-ch desky nerovný a drsnatý, a to tím více, čím dokonalejší hlalí po- 

 vstaly, čili čím více světla na desku padlo. Dá-li se nyní deska do skříně rtutové, 

 I usazuje se výpar na°drsnatém povrchu jejím, a to nejvíce lam, kde je deska nejdrsna- 

 léjší, čili kdo jsou hlati nejdokonalejší ; a to jest vždy tam, kam nejvíce světla padlo. — 



