39 



Hned na počátku těchto pokusů napadla Mosrovi věc ode dávna známá, totiž že 

 když na desce skleněné něco látkou nějakou napíšeme, a pak desku čisté otřeme, písmo 

 tolo olřené opět zřetelně vystoupí, jak mile na desku dýchneme. Látka desky se mu- 

 sela tedy na místech písma některak proměnili, poněvadž se tu pára z dechu jinak 

 sráží, nežli kolem nich. V čem vlastně proměna tato záleží , určiti nelze ; ale Mosrovi 

 se zdála k jeho oučelu velmi znamenitá a docela podobná k té, kterou světlo na 

 předmětech ozářených spůsobuje. Proto zkoušel také, kterak by se asi dala čistá deska 

 sklenná pouhým světlem tak proměniti, aby se proměna tato na místech ozářených sra- 

 žením páry stala patrnou; k tomu cíli postavil desky sklenné a kovové na několik hodin 

 do plného slunce a zastínil některá místa záclonou : místa ozářená byla po několik 

 hodinách orosena, neb obdržela ozářením vlastnost, páru ze vzduchu v kapky srážeti. 

 Výjev tento byl velmi znamenitý, neb zde proměnilo světlo nahý povi'ch pouhého skla 

 a kovu podobně jako látku na desce Daguerrově — ovšem slaběji. Výjev tento se 

 nemohl ovšem ještě vyrovnati těm, které lze pozorovati při povstání obrazu na deskách 

 fologi'afických, neb zde nebylo o lak dokonalém výkresu ještě ani pomyšlení — a však 

 poštěstilo se Mosrovi při dalších pokusech, že obdržel na deskách stříbrných obrazy 

 předmětů pouhým dotknutím; vzal-li totiž desku s písmem vyrytým, aneb prsten, 

 peníz a jiné věci, a nechal-li je ležeti v prostoru ouplně temném na deskách těchto 

 stříbrných — proměnily se desky stříbrné pod lěmi pi-edměty v několika hodinách tak, 

 že na nich obrazy těchto předmětů vystoupily, jak mile se desky daly nad výpar rtu- 

 fový. Neslýchané výjevy tyto každého překvapily; neb se tu docílilo pouhým dotknu- 

 tím právě tolik, co u desk fotografických působením světla. 



Překvapen jsa výsledkem pátráni svého umínil si nyní Moser, výjev tento vše- 

 stranně vyskoumati. Brzy se přesvědčil, že není ani ouplného dotknutí potřebí, aby 

 obraz předmětu na desce povstal. Tedy nebylo dotknuli příčinou obrazu, nýbrž — jak 

 dokážeme — světlo, které od předmětů na desky padalo. Kdyby bylo dotknutí bý- 

 valo příčinou obrazu, nebyl by obraz nikdy tak útlý, tak povedený, což se stalo tím, 

 že paprsky kolmo neb křivě na desku padajíce vždy jinak působily a tudy desku ne- 

 stejně proměnily; výpar rtuťový se pak usazoval dle proměny této. Jen světlo může 

 lak dokonalé výkresy spůsobili , a i zde bylo světlo příčinou jejich. Následovně by 

 byl vynález Daguerrův jen jeden zvláštní spůsob loholo všeobecného působení světla, 

 a sice jen působeni zářících pi^dmělů na jodid střibrnatý, kdežto Moser určil, 

 že předmět zářící nejen na jodid střibrnatý, nýbrž na každou látku podobně působiti 

 musí (bud silněji neb slaběji), a sice tak, že lze při všech látkách proměnu tohoto pů- 

 sobení ve výparu rtuťovém sražením se rtuti na místech proměněných patrnou učiniti. 



Z loho všeho ale vysvitá, že nepadají paprsky jen od předmětu na desku, nýbrž 

 i od desky na předmět, že se jedno druhým proměňuje a že by tedy možné bylo, 

 jedno na druhém vyobrazili. Sloji-li tedy člověk před temnicí, aby povstal obraz jeho 

 na desce fotografické , neslané se jen člověkem zářícím proměna na desce, nýbrž 

 i deskou zářící podobná (mnohem slabší) proměna na člověku, a lze tedy říci , že se 

 jedno na druhém vyobrazí. A tak jest v celé přírodě. Pohlédne-li oko k. p. na strom, 

 povstane obraz stromu na sítnici oka a obraz oka na stromě ; my při tom strom vi- 

 díme, strom pak, nemaje duše, obraz na sobě spůsobený neznamená. Jsou-li dva 

 kameny blízko u sebe, vyobrazuje se jeden na druhém, jako vůbec veškeré předměty, 

 jsouce sobě na blízku, takto se vespolek na sobě vyobrazují. 



