56 



známi; (]o|iosava(I již 27. Jiiiutm jcjicli jsou : Aslraoa, Ceres, Efreria, Euiiotiiia, Flora, 

 Forluiia, Hcbe, Hygieia, Irenu, Iris, Juno, Kalliopo, Lulolia, Marsalia, Melpoinene, Mulis, 

 Pallas, Parlhenopo, Piiocea, Proserpina, Psyclie, Thalia, Themis, Thulis, Vesta, Victoria. 

 Kromo těchto a snad ještě jiných, posud neobjevených planet náležejí k naší sluneční 

 soustavě ještě i komety, o nichž v minulém ročníku šíře jsme promluvili. 



Nežli však přijdeme k místnějšímu ohledávání jednotlivých částí naší sluneční 

 soustavy, tak řka sama od sebe navrhuje se otázka, kde předce slunce i s planetami 

 a kometami okolo něho obíhajícími u velikém prostoru světovém se nalézá. Nejnovější 

 skoumání podávají o té věci již některá povšechná ustanovení , která však teprv po- 

 zdějšími skoumáními místně doplněna a rozšířena býti musejí. Veliká obtíž , ustanoviti 

 něco jistého o stanovišti naší sluneční soustavy, nespočívá nikoli v nějaké zapletenosti 

 soustavy samé, nebot vše, co posud s jistotou mohlo býti na nebi vyšetřeno, ukazuje 

 na nujvčlší jednoduchost všech poměrů. Jenom stanoviště, jaké příroda vykázala člo- 

 věku ku pohlížení na .vesmír, jest tak nepříznivé, že bylo potřebí tisíců let, nežli se 

 přišlo ku pravému poznání rozposlavenosti hvězd v světovém prostoru vůbec a v naší 

 sluneční soustavě zvláště. Jest tedy nevyhnutelně potřebí, hledati přiměřené stanoviště 

 mimo zem naši a v myšlénkách se tam octnouti. Představme sobek tomu konci jasný večer 

 zimní, asi v měsíci únoru. Po nějaké chvíli, když slunce již s obzoru zmizelo, vystupují 

 jedna po druhé napřed vělší a potom menší hvězdy, když pak úplně se setmí, zname- 

 náme světlý nestejný pruh, mléčnou dráhou nazvaný, táhnoucí se od severu k jihu pro- 

 středkem nebe. Opusfme nyní zem a vzdalme se v myšlénkách zrovna na východ do 

 (Obr. í.) obšírného prostoru světového. Tu země brzy před námi zmizí, 



slunce poznenáhla zmenší se až k velikosti ostatních stálic, a když pak 

 . ■/. ; ;." '. ' .* . vzdálíme se dosti daleko za stálice, spatříme celou tu spoustu hvězd 

 ■ •■.'''.'•''•','■'. jako okrouiilou plochu (obr. 1.). V té ploše, a sice dle místnějšího 

 • '^ ,'••:;■;.•.■ ' vyšetřeni trochu pod prostředkem a více na sever nalézá se v a) 

 ••*■','??••■•"• ■ .' '• "'"^'^ slunce se svými planetami. Díváme-li se na hvězdy ne od 

 •'•/,■;•,'••_• •' východu, nýbrž z daleko odlehlého stanoviště na severu, předsta- 

 ' '•■''.}^'.'- ' vuje se nám ta samá spousta stálic v podobě čočkové, asi jako 



obr. 3. Pod středem, více k západu, v o) nalézá se slunce. 



CObr. 2.) Prostora, již zaujímají veškeré stálice, jest, jak snadno po- 



chopiti, velmi rozlehlá. Aby si čtenář tuto rozlehlost její jen po- 

 .„■f někud představiti mohl, podotknu tuto, že dle udání Herschlova ši- 



• -:'íí'; rokost čočky tak veliká jest, že by tu v jedné řadě státi mohlo 



:.:::'Z^-. 15-1 hvězd, z nichž by každá od druhé nejbližší právě tak vzdálena 



■■••■■•'"■•■■•••■'• byla jako slunce od nejbližší stálice. Od / až ku ^ bylo by místa 



, pro 850 hvězd v stejné míře od sebe vzdálených. Počet veškerých hvězd 



* v kruhu tomto obsažených udává Struve něco výše nad 20 milionu. 



. Jiná pravda, která v ohledu postavení našeho v prostoru svě- 



tovém za dokázanou považovati se může, jest, že nezůstáváme 

 stáli na témž místě, nýbrž že každým rokem dále se v prostoru 

 rt' pohybujeme. Již z té úvahy, že pojištěné trvání všehomíra bylo by 



nemožné, kdyby neměla každá jednotlivá hvězda jistou dráhu, na 

 níž se v prostoru světovém pohybuje, následuje, že naše slunce a s ním i planety ne- 

 ustále v prostoru pokračovati musejí. A však nebyla úvaha tálo jediným podnětem 



