66 



tím spůsobem V]ýroky její nenáležejí více v obor domyslu, nýbrž nevývralné mathema- 

 tické jistoty nabývají. 



Mát to něco zvláštního do sebe, když tato věda s jistými a mocnými svými pra- 

 vidly vystoupí, aby se věnovala přírodozpytu. Nepřestávat ona na pouhém smyslném 

 názoru, nýbrž uchopí hned lu hned jinou hmotu, bud jednoduchou nebo složenou, třeba 

 i vodu každému známou, aby v roztocích jiných hmot spůsobila zjevy nejpodivnější ; 

 ona spaluje ústrojná těla a odlučuje při tom ve zvláštních přístrojích ucházející plyny 

 a páry, jež právě odlučováním tímto poznává a určuje; ona roztápí na prach utlučené 

 nerosty se sodou neb boraxem (dvěma tak nazvanými tvořiteli skla) , z čehož povstá- 

 vají rozličná skla a smaltové perličky, jejichž barva vyzrazuje součástky, z kterých 

 nerost se skládá. 



Směšování hmot rozpuštěných, spalování organických těl, spoluroztápění neroslfl 

 stvořiteli skla jsou otázky, jaké dává chemie co věda hmotám přírodním; podivné 

 . zjevy, odloučené plyny a páry, barevná skla a smaltové perličky jsou odpovědi a vy- 

 světlení, jaká přírodní hmoty podávají samy o sobě. Toto vše i s uměním, provozovati 

 takové zkoušky, představme sobě toliko co část veškerého vědění chemického, kte- 

 roužto nazveme a n a 1 y s í. 



Chemická analysis zpytuje přírodní hmoty dle jakosti, když prostě ze 

 zjevů vynímá odpovědi přírodních hmot a jistými, přírodozpytci srozumitelnými zname- 

 ními a slovy určitě je naznačuje; dle kolikosti je zpytuje tenkráte, když při pozo- 

 rování zjevů užívá ještě váhy a přísně určujícího těžidla. A můžeme-liž při zpytování 

 nějaké hmoty přírodní jislěji sobě počínati, než když ji rozložíme v částice její, kte- 

 rýchžto mnohost určíme váhou a těžidlem, a to obojí tak zevrub, že skoumajícího oka 

 neujde žádná částice, a že ani o ',,000 zrna při váze se nechybí?! 



Od té doby, co určující přírodopis o radu se dotazuje chemie, povznesla se 

 leprv jednotlivá oddělení jeho ku pravým vědám. A nemůžef také býti jinak. Víme 

 ze zkušenosti, jakým odchylkíim podrobena jest příroda při utvořováni těl , když při 

 tom jiné hmoty bud spolupůsobí anebo překážejí. Známe nerosty rozličné barvy a po- 

 doby, které předce dle chemické podstaty své jsou jenom odrůdy téhož roilu, odrůdy 

 téže přírodní hmoty; vidíme rozmanitě zbarvené květiny, rostliny rozličné podoby, které 

 rovněž dle chemické podstaty jejich považovali musíme jenom za odrůdy, povstalé 

 chemickým působením půdy a rozdílné potravy jim poskytované; nalézáme byhny roz- 

 ličné podoby, které v ústrojí zvířecítn spůsobují ku podivu stejné oučinky : i kdož má 

 vypátrati příčinu toho, ne-li chemie ? Vyskytování se nových forem vysvětluje se v no- 

 vějším čase theorií proměnlivého rozplodu ; jak ale nejlépe vysvětlíme tento proměn- 

 livý rozplod sám, který tak nápadně se jeví při rostlinách i při živočiších a na nějž 

 nynější přírodozpyt tak velikou váhu klade, nežli pomocí chemie? Či snad výživa 

 a vývin rostlin a živočichů, průběh chemických pochodů v živých organismech nenáleží 

 do oboru chemie? A předce toto vše zahrnuto jest v obsáhlém obvodu přírodozpytu. 

 Pravý přírodozpyt nemůže ledy býti bez chemie, zvláště ne bez analytické chemie; on 

 jenom tenkráte může opravdu prospívati, když pospolu kráčí s chemií. 



Výjevy, jaké vyvolává chemie při skoumáni nějaké přírodní hmoty, nejsou žádné 

 hypothese, jsou to neodvolatelní skutkové, jež tato věda i tím utvrditi se snaží, že 

 sama na jejich vyvedení se odváží v cestě spojování. Že toto poslední tvoří novon 



