69 



ji uscliovej v sklenici, nebof jest to látka drahocemiá, obsahující v sobě všecky ítyry 

 živly, jest to zmíněná panenská země. Zároveň postav také pii parnům slunci pod šíré 

 nebe láhviCku, v níž brzo ukáže se voda přicházející z povětří, tu lahvičku pak zahrab 

 do písku a kolem ní učiň prostřední ohiiň. Horkost vtáhne do sebe vzduch, a voda 

 v lahvičce ustydne jak led, tak že ji pro studonost ani v ruce neudržíš. To jest 

 „menstruum" čili „veritabile acidum philosophorum," které též obsahuje v sobě všecky 

 čtyry živly. Ve třech lotech té vody rozpust lot napřed popsané soli a nech to zkry- 

 slalispvat. Ty krystaly neeh v teple se roztavil, a do tekutosti z toho povstalé přimi- 

 ťliej čistého, na tenké lístky sllnčeného zlata, co by obnášelo třetinu její váhy, to za- 

 hrab do písku a dobře zalmelené svlažuj po tři dni. Zlato načisto se rozpustí, srazíc 

 se v sůl co krev červenou. Tou soli rozpust merkur , a obdržíš merkur mudrců, nej- 

 dražší to kvintessencí v živobytí, jejíž pomocí obyčejnou rtuf proměniti můžeš ve zlalo, 

 lak jistě jako Amen." 



V našich časech vyluzuje nám ' takové alchymistické blouzněni outrpný úsměch, 

 pi-i čemž ale přečasto zapomínáme na to, že se v něm jeví' yeliká snaha, nápodobiti 

 přírodu v jejích chemických pochodech. Při této snaze, která nepanovala pouze v době 

 alchymistické, nýbrž i před tím již, všelicos na jevo přišlo, co až podnes velikou má 

 cenu. Tak n. p. jest propouštění mořské vody, popsané v třetím století od Alexandra 

 z Afrodisie , odkrytí veledůležité, poněvadž otevřelo cestu všelikému destillování. Spů- 

 soby vyvozování běloby, kysličníků zinečnatých, žluté a červené kamenky, skalice modré 

 u zelené, jakož i vyvádění rtuti z rumělky pomoci vápna a natronu uhličnatého, což vše 

 nalézáme ve spisech řeckého lékaře Dioskorida, kterýžto živ byl v prvním století po 

 Kristu, neméně jsou důležité, jakkoliv jsou to jen výsledky snah staré doby. Naproti 

 lomu vyvozování kyseliny dusičné a lučavky královské, jejichž pomocí dosaženo v che- 

 mii tak podivuhodných výsledků, jakož i některých rtufových preparátů a kysličníků 

 kovových, pochází již z doby skutečně alchymistické, jmenovitě jsou to objevy arab- 

 ského alchymisty osmého století, jménem Abu Mussar Džafar al Sofi, zvaného obyčejně 

 Geber. Rovněž i známost lihového kvašení, vyvozování kořalky a piva, ledku a bo- 

 ra.\u jsou výsledky snah doby alchymistické, totiž objevy alchymisty a lékaře vůbec 

 pod jménem Rhases známého, jehož však úplné jméno bylo Abu Bekr Arrassi a který 

 žil v desátém století našeho letopočtu. 



Jest sice možné, že tito arabští alchymisté při své známosti literatury indické 

 lecos pro objevy své vážili snad z indické knihy Adžurvedas (věda života), jmenovitě 

 7,6 sedmého oddělení Rasagany, t. j. chemie obsahující vědomosti alchymické, pak 

 z prastarých technických spisů Egypťanů, z pramenů čínských a mongolských, ba snad 

 i z pozdnějšich alchymistických spisů. To však nikoliv není na ujmu vysoké ceně jejich 

 skutečných nebo domnělých objevů, an právě vynalezeni destillace, kyselin a líhu tak- 

 řka základ položilo k veškerému chemickému věděni, provázeno jsouc nejdůležitějšími 

 následky a podstatně působíc na vyvinutí se chemie k úplné vědě. 



Přičítá se sice Františkánu Raimundovi Lullovi, živšímu v 13. století, také obje- 

 veni kyseliny dusičné, kterážto zásluha náleží Geberovi o 500 let staršímu, poněvadž 

 při svém pověstném apoštolování mezi pohany rozšiřoval také chemické vědomosti 

 Arabů a mezi jiným i kyselinu lulo, v chemii předůležitou, vyvozovati učil. To však 

 jest historický omyl, jakož i jiné jeho se týkající udáni na nepravdě se zakládá, že 

 totiž před Eduardem I. v čisté zlalo proměnil 50.000 centů rtuti. 



