73 



dotknutím se zinku k jinému kusu slnbra co raznorodé se cliová; J. Vilém Ritter 

 ze Slezska snažil se dokázati, že živočišní pochod životní provázen jest neustálým gal- 

 vanismem, že galvanismus má vliv na krystalisací , že každé okysličení kovů roztokem, 

 spůsobeným pomocí jiného kovu, jest pochod galvanický; roku pak 1798 týž Ritter vy- 

 jádřil se, pončvadž v celkovém pochodu dynamickém, t. chemickém, obsažen jest také 

 íástecný, t. elektrický, tedy že soustava električnosti musí býti zároveň soustavou che- 

 mie, a naopak soustava chemie soustavou eleklričnosli. Od té doby množily se návo- 

 dem Carlisle-a, Nichol s ona, Cruish a n k a, Da v y-h o, Gay-Lusaca, The- 

 narda, Berzelia i jiných elektrochemické zkoušky, a brzo shledáno v nich 

 dosti prosti^edků ku postižení také chemické protivy zároveň s elektrickou, a tak po- 

 vstala v našem století doba elektrochemická čili dualistická, která doposa- 

 vad jest panující, a v níž každý chemický pochod pozoruje se se stanoviště elektrického. 

 Berzelius propiijčil theorii lé slova, v nichž jeví se co hluboký badatel a která 

 co nejjasnčji vysvětlují spalování a povstávající z něho zjev ohně. „Při každém che- 

 mickém spojení," praví Berzelius, „děje se neutralisace protivných električnoslí, která 

 vyvozuje oheň tímž spůsobera jako při výboji elektrické láhve , elektrického sloupu 

 a při blesku, jenom že při těchto posledních zjevech žádným chemickým spojením není 

 provázena." 



Ne bez významu pro přírodozpyt jest upotřebení od Berzelia elektrochemické 

 theorie a nauky o poměrnosti k založení čistě chemické soustavy nerostopisu. Zároveň 

 skoumal Berzelius také složenost ústrojných těl, a brzo objevil nové náhledy o urči- 

 tosti poměrů, v nichž těla ústrojná ve spojení vcházejí. 



Zatím, co takto chemie jakožto věda theoreticky vždy více se vyvinovala, neza- 

 nedbána také praktická její stránka. Jmenovitě na známějším poli neorganické chemie 

 následován pochod přírodní, a zkoušeno se v umělém vytvořování těl, jaká naskytuji 

 se v přírodě, i k zužitečnění jich v obchodu a průmyslu. Na cestě synthetické vyvo- 

 zováno na sta rozličných těl spůsobem rozmanitým, a často s menším nákladem, nežli 

 by stálo vydobyti jich cestou analytickou z bohatého skladiště přírody. Velikolepé toho 

 druhu příklady poskytují anglická kyselina sirková, uměle připravená soda, tuha vyso- 

 kých peci, dělané drahé kameny, množství barev minerálních, jmenovitě uměle vyvedený 

 ultramarín, kterýžto poslední obzvláště považován býti musí za slavné vítězství neorga- 

 nické chemie. 



Ultramarín byl téměř tak drahý jako zlato, a umělé jeho vyvození nemožným se 

 zdálo z té příčiny , poněvadž rozbor jeho neobjevoval žádná barviva , než pouze kře- 

 men, kysličník hlinitý, natron, síru a nepatrnou částku železa. Když však se podařilo, 

 ze hmot právě jmenovaných skutečně vyvoditi ultramarín mnohem krásnější, nežli jaký 

 se v přírodě nalézá, a to téměř beze všech oulrat : tu přišli chemikové k uznání , že 

 na poli neorganické chemie žádná otázka není nerozlučitelná. Veliká část tedy opustila 

 toto pole a obrací nyní všecku svou pozornost k říši ústrojné. „Nová věda," praví 

 Liebig v chemických svých listech, „nevyvažilelná jako život sám, vyvinuje se nyní na 

 zdravém a pevném kmenu neorganické chemie, na pupeny, listi a ratolesti následovati 

 musí květ, a po něm ovoce; rostlinní a živočišní chemie snaží se ve spolku s fysiolo- 

 logií vyskoumati tajemné zdroje organického života." 



Beze sporu učinil Berzelius na poli organické chemie velmi mnoho, stav se 



