75 



Brzo na to však podařilo se Curišskému professorovi Karlu Lowigovi — 

 následkem toho, že radikály organických těl nepovažoval za jeden celek, rozeznávaje 

 v nich íást činnou, která určuje spojení, a část více jen trpnou — pomocí jen malého 

 počtu prvků sestaviti velikou část organických spojenin a nalézti příčinu rozličných 

 chemických pomčrft mezi radikály. A když polom Liíwig i zjevy substituční, t. j. za- 

 stupování částic vodíkových od solitvorů s tím ve shodu uvésti se snažil, bezděky spo- 

 jil theorii radikální s theorií jádrovou až k jistému stupni. Nyní ukázala se při sesta- 

 vování organických spojenin velmi nápadná analogie, pocházející od společného zá- 

 kladního rázu, lak že možným učiněno, jak organické spojeniny vyššího stupně, tak 

 i samy radikály uvésti v kupy, mající v chemickém ohledu velikou podobnost ku při- 

 rozeným čeledím rostlin. 



Hned na to pak ukázalo se, že jednotlivé články každé kupy, když je seřadíme 

 postupmo od nejnižšího spojení až k nejvyššímu, tvoří nápadnou, mathematicky spořá- 

 danou stupnici, v níž od nejdolejšího stupně začínaje každý následující o dvě částice 

 uhlíka a dvě částice vodika zr Cj H^ roste. Tento objev, který se všude dále pro- 

 vésti dal 8 homologií nazván jest, tvoří nyní průvodčího v obvodu organické chemie, 

 nebof ukazuje v kupách scházející články, které nyní teprv v říši organických těl hle- 

 dati se musejí, aby kupy ouplnými se slaly , aby se v nich jako na škále od stupně 

 k stupni postupovati, tedy od spojení jednoho s jistotou ke spojení následujícímu pře- 

 cházeti mohlo. Seslavíme-li známé radikály v lakové, pomocí homologie mathematicky 

 spořádané řady, držíce se pH tom zmíněného jejich rozdělení na carbyly, hydrocarbyly, 

 azocarbyly, hydroazocarbyly a t. d. : tedy ukáže se, že posud skoro výhradně jenom 

 pole hydrocarbylů vzděláno jest, že však i tn ještě v jednotlivých kupách dosti homo- 

 logických mezer se spatřuje, ostatní ale oddělení že jsou doposavad půdou neobdélanou, 

 kde chemik teprv musí mýtiti a orati. 



Na tomto stanovišti nalézá se na ten čas chemie, čili lépe řečeno organická 

 chemie, an, jak již dříve uvedeno, další pracování v theorii neorganické chemie, jakožto 

 dobře známé a vzdělané, skoro ode všech novějších chemiků jest odloženo. 



O kovech. 



Sepsal Vojte ck Šafařík. 

 1. 

 Nebudef tuším sporu o tom, že hlavní a nejmocnější prostředek, jímž člověč- 

 slvo prvopočátečné ze svého surového a polozMJřecího stavu až k nynější vzděla- 

 nosti své se zmohlo a pozdvihlo, bylo poznáni a podmanění sil přírodních ; těmito 

 vládna vymanil se člověk z pout hmotných, kterými příroda všecky tvory váže, by tím 

 volněji duševně se vyvinoval. Mezi přírodninami nejúžeji s vyvinutím člověka souvisí 

 oheň; to co nám cestovatelé o bídném stavu některých divochů praví, kteří ani ohně 

 neznají, potvrzuje dostatečně pravdivost tvrzení takového*). Hned v druhé řadě za 

 ohněm co do důležitosti své stojí kovy. V jakovém stupni celý náš průmysl nynější 

 na znáni a užívání kovů založen a od něho závislý jest, příliš známou jesti věcí, by 

 třeba bylo siřeji toho zde dokládati; neb největší část věcí, vůbec a každodenně užívaných, 



*) Jak krásně to ducli národu řeckého pojal, ukazuje mjthos o Prométheovi 



