76 



bud z kovu jest aneb aspoň pomocí kovových nástrojův se zhotovuje. Čím více prů- 

 mysl se zdokonaluje, tím více roste potřeba i užívání kovův (pomysleme sobě jen An- 

 glicko, kde jak známo užívání železa rozsálilejší jest nežli kde jinde) ; čím více však 

 do dávnověkosti se obracíme (dílem ve zprávách dějepisu, dílem v památkách spoře 

 zachovaných), tím vzácnější vidíme užívání, tím větší cenu kovflv : hrobky starých Kel- 

 tův a Germanův, jak německých tak skandinávských, obsahuji z větší části jen kamenné 

 nářadí. Že užitek a důležitost kovův i od nejnevzdělanějších národů vysoce se cení, 

 vidíme patrně z dychtivosti , s jakou Eskimácí a obyvatelé menších ostrovův polyne- 

 ských od příchozích k nim mořeplavcův po dobrém i po zlém železa sobě hledí opatřili. 



Povážíme-li však, jak těžké a složené umění jest metallurgie £. kovostrůjstvi, 

 s jakými obtížemi je spojeno dobývání právě užitečnějších kovův, jako železa i mědi : 

 mimovolně namane se nám otázka , kterak člověk sám ze sebe, bez všakého navedení 

 mohl se tak těžkých a složených, od obecné zkušenosti docela vzdálených věci do- 

 píditi? Jak půvabná a zanímavá byla by vědomost o tom, kterak člověk prvopočá- 

 lečný byl náhodou veden ke skoumání přírody, jmenovitě k úmyslné přípravě surových 

 přírodnin pro vlastní své pohodli a svědomé účely. Jakkoli není pochybno, že začátek 

 vzdělávání se člověčenstva týž jest co začátek člověčenstva vůbec, předce zase s jiné 

 strany studium děje- a národopisu nevyhnutelně nás k té vede myšlénce, že dříve 

 nežli Prométheova jiskra, v lidském pokolení skrytá, se vzňala v jasnou svědomost, mu- 

 sely uplynouti nespočítané doby života pouze vegetativního, jehož trvání snad daleko pře- 

 vyšuje trvání celého dějepisu našeho. Otázka, který byl stav a jaké vyvinování člo- 

 věčenstva v této předhistorické době, byf i prohlašována od nejedněch za nemoudrou 

 a zbytečnou pro skrovnou naději podrobných a makavě pravdivých výsledkův, nic- 

 méně jest nutná ; neníf v naši vůli, činiti ji sobě neb nečiniti. Jazykozpyt novější po- 

 skytl nám již několik utěšených a přezajímavých pohledů v ony doby, dal nám na- 

 hlédnouti, kterak se v duchu lidském tvořil svět vnitřní, myšlénko^'ý, pomocí nejstarší 

 památky člověčenstva — jazyka: přírodozpytu budiž ponecháno ukázati, kterak se 

 poměr člověka k světu smyslnému utvořil. •' 



Opustíce toto pole domněnek hleďme nyní, kterak se oku vědeckému otázka tato 

 představuje. Větší díl kovů, které nám příroda buď ryzé o. samorodné bud v rudách 

 poskytuje, jsou, jak chemie nás učí, těla nerozložitelná č. jednoduchá, jedním slovem 

 prvky (Elemente). Takovýchto uznávali předkové naši jen čtvero, totiž zemi, vodu, 

 oheň a vzduch ; a však chemie nynější zná jich už 63, z nichž 50, ledy daleko větši část, 

 jsou kovy. Že počet kovův, jichž co takových se užívá, daleko menší jest, netřeba zde 

 líčiti, neb každý si snadno kovy spočítá, jichž jména a vlastnosti zná. Že počet kovův 

 skutečně užívaných u srovnáni tak skrovný jest , má svou příčinu dílem ve vlast- 

 nostech kovův, nevždy k užívání obecnějšímu přiměřených, dílem ve sporém jejich na- 

 lézání se. Požadujeme zajisté od každého kovu, by maje přiměřenou tvrdost a pevnost 

 na vzduchu přílišně se neměnil č. nerezovatěl, a při tom bud dostatečnou tažnosl 

 a kujnost měl, neb aspoň netěžce se roztopoval. Mimo to, nemá-li kov býti příliš 

 drahý, potřebí jest, by zajedno hojně a obecně se vynacházel, a za druhé dosti snadno 

 z rud svých se dobýval. Rozumí se samo sebou, že spojení takových vlastností jen 

 u menší části kovů se nachází. Tak n. př. chemie rozděluje kovy nám posud známé 

 na dvé veliká oddělení, kovy lehké a kovy těžké; první, lehké totiž, vyznamenávají su 

 tím, že v přírodě nikdy pro sebe se nenalézají, ze s>'ých sloučenin přetěžko se doby- 



