79 



v Cechách Vofava a Labe valí písek zlatonosný; Uhry a Sedmihradsko jsou na zlato země 

 v Evropě nejbohatší. 



Zlato se v přírodě vždy co kov nalézá, nikdy co ruda s prvky jinými spojené ; 

 máf ono ze všech známých prvků nejméně náklonnosti sloučili se s jinými prvky, 

 a slouCeniny jeho umMe vyvedené nemají tolik stálosti, by v přírodě volné působení 

 rozličných přírodnin dlouho vzdorovaly. Z toho následuje , že dobývání jeho hornické 

 a hutnické vice mechanického spflsobu jest nežli chemického. V ohledu zemřzpytném 

 však důležitý nacházíme rozdíl podle toho, nachází-li se zlato na původním svém uloženi 

 a takměř rodišti (v coucích, slojích a hnízdech) , anebo v útvarech již proměněných, 

 v naplavené půdě, v slepencích (konglomerátech) atd. Všecko zlato, které z písků 

 a zemí se dobývá, leží již daleko od píivodního rodiště svého, neb písky a země tylo 

 nejsou leč zbytky pevných někdy hor a skalin, mohutným tokem vod a hlodavým zu- 

 bem vzdušných převratův rozmělněných a daleko odnesených, tak že jen zkušený ze- 

 mřzpytatel ze zbytků takových původní obraz sobě složí. Pamálno, že kdekoli zlato 

 ještě v původních horninách se nalézá, jsou to lak zvané krystalovité (krystaUinische, 

 Masse-Gesteine) aneb podle novějších geologův plutonské 5. eruplivní ; tak n. p. u nás 

 v Jílovém tvoří zlatonosný křemen couky v břidlicích , které jednak v profyr, jednak 

 v diorit přecházejí a vždy úzce prahoniin se dotýkají, totiž syenitu a granitu. Bohaté 

 doly Šfávnické v Uhřích a zlaté poklady mexické leží v porfyru dioritovém , Vórospa- 

 tacké v Sedmihradech v útvaru trachytovém; v Kolumbii dle Bousingaulta tvoří 

 hnědel zlatonosný couky v dioritu syencovilém ; uralské zlato a platina leží původně 

 dle Engelhardta v diorito- porfyru, jehož zvětráním povstaly lamější bohaté rozsypy. 

 Jest to všude skoro lýž útvar, jejž B e u d a n t nazval Terrain do Syenite et Gríinslein 

 porphyrique; všeobecné vystoupení těchto hornin v obou hemisferách padá do periody 

 útvaru břidličného (Ubergangsschiefer), ve kterém se též zlato naskytuje, obzvláště 

 v kyzech. Nápadné jest v skutku stálé S[iolčeiií zlata s těmito kyzy: podle Berze- 

 lia a Gabra není skoro žádného kyzu, který by zlata v sobě nechoval, obzvláště 

 pak hnědelové pahlati, zvětráním kyzů povstalé, zlato v sobě obsahují, jak ony známé 

 a pěkné kostky hnědelové od Jílového, často zlatem prorostlé, okazuji. Berzelius 

 tvrdí, že 100 gránů jakéhokoliv kyzu stačí k dokázání v něm zlata. Slavné písky zla- 

 tonosné u Berezovska v Sibiři mají zlatá zrnka s hnědelem srostlá, a hnědely pa- 

 trně z kyzů povstalé, ležící u Berezovska často svrchu na zemi, obsahují zlato. 

 Becquerel spatřil na cestě své v kopcích Challenches nedaleko Allemontu v Delfinátu 

 kyzy takové, které mu ihned připomenuly kyzy Berezovské; skoumav je v skutku na- 

 lezl v nich zlato. Kyzy v slavných dolech měděných u Chessy, nedaleko Lyonu, ob- 

 sahují dle Allaina a Bartenbacha '/.oouou zlata. 



Jmenovaný rozdíl dvojího spůsobu uložení zlata v přírodě velice činí rozdílné 

 hutnické jeho dobývání. Kde zlato v původních, tedy celistvých a ještě pevných hor- 

 ninách se nachází, tu se dobývá tlučením kamene zlatonosného a vypíráním prášku 

 rudního pomocí vody, jenž lehčí částky odnese, kterážto práce, často preobtížná, pro 

 tvrdost kamene nemalých příprav požaduje. Obyčejně se s vymýváním prášku spojuje 

 také amalgamování, totiž násilné tření a třesení prášku rudního se rtutí ve zvláštních strojích, 

 kdežto rtuf nejdrobnější částky zlata v sobě rozpustí a spojí, zlato pak a rtut vypá- 

 lením (kdežto rtut v párách prchá) od sebe se oddělí. Zlatonosné trachytovó hory 

 u Víirospalaku v Sedmihradech jsou tak proniknuly zlatem, že podle pana z Hauerů 



