8á> 



váni a dýcháni co žabra slouží, a to jsou lis tóno zí korej š i (Pliyllopoda). Tilo 

 posledni mají vždy včlsí počot kroužků na Ičlc, kteréž jest bud štítem nebo dvěma 

 skořápkami a silnřjší kůži chriinCno ; na hlavě sedí dvě složené oči, k nimž nezřídka 

 jedno střední jednoduché přistupuje; mimo to stojí na hlavě dva páry tykadel, někdy 

 podivně proměněných; ústa jsou vždy ozbrojena čelistmi, a za nimi stojí po každé straně 

 těla řady vláskovitých desek neustále S(! pohybujících. Zadní část těla jest volná, člán- 

 kovitá. Pohlaví jest porůzné a rozmnožování děje se vajíčky, z nichž se dokonalé 

 zvíře leprv po několikerem svlíkání vyvine. Řád těchto korejšů jest pro nás nejdůle- 

 žitější, poněvadž skamenělé zbytky korejšů z našeho silurského útvaru právě k nim nej- 

 více se přibližují*). 



Sem náleží též několik druhů malých tvorů, které se i u nás v stojatých vodách 

 a kalužinách, často v nesčíslném množství objevují a pak zase náhle mizí. Obr. 4. 

 na lab. III. ukazuje nám takového listonohého korejšc, Limnadia mauritiana, který jest 

 zajmut v dvojchlopenní skoi'ápce ; má 4 tykadla a 18 párů ploutevních noh, které zá- 

 roveň žábrami jsou. Jiní podobní korejši jsou žábronožky (Branchipus) , též u nás 

 v stojatých vodách žijící, ale bez skořápky a štítu. 



Mimo tylo jmenované a některé jiné rody ještě, které dílem také v moři žiji 

 a vůbec značnější velikosti nedosahují, nenalézá se teď žádných listožabrých korejšů. 

 Podobní k nim tvorové, ovšem mnohem větší, žili však v nesčíslném množství v moři, 

 z něhož se silurské vrstvy usadily. 



Již v předešlém století (1770) uveřejnil P. Fr. Zeno, z řádu Jesuitů a professor 

 luathemaliky na universitě Pražské, v knize „Neue physikalische Belustigung-en" zprávu 

 o skamcnělinách v okolí Pražském, a uvádí pod jménem Cacadu čili Káfermuschel 

 trilobita, jejž ovšem mylně (meltě jenom zadní část) za mušli považoval. 



Není pochybnosti, že již dříve podobné otisky v lomech se nalézati a u příro- 

 douiilců známy býti musily, ačkoliv o tom tištěných zpráv nemáme. 



Když se přičiněním Borna a jiných přírodoskumců v té době utvořila v Praze 

 pHrodnická společnost, z nížto nynější k. společnost nauk povstala, obracovali mnozí po- 

 zornost svou k těmto pamětihodným skamenělinám, kteréž podle názvosloví Linnea En- 

 tomolithus paradoxus nazývali, považujíce je již vůbec za korejše. Tak popsal Born 

 r. 1772 v knize „Abhandlungen einer Privatgesellschaft in Bóhmen" 5 nových Entomo- 

 lithů. Hrabě Kinský nalezl r. 1773 tytéž skameněliny u Jince, jakož i r. 1782 J. A. Er- 

 lacher, šichtmislr v Jinci; pak psali Majer, Jirásek, zvláště pak v musejních pojednáních 

 hrabě Kašpar Šternberk (1825) a prof. F. M. X. Zippe (1831) o témž předmětu ;r. 1847 

 vydal Corda s Berounským krajským p. Havlem již obšírnou monografii, a též cizí skou- 

 malelé, jako Brogniart, Quendsledt, Goldfuss, Emmrich, hrabě Můnster, Milné Edwards, 

 Burmeister jednali o těchto památných zbytcích zahynulého tvorstva. A však daleko .převýšil 

 všechny jak důkladností lak i nákladnou setrvalosti Joachim Barrande, přišlý do 

 Prahy s vypovězeným Francouzským králem Karlem X., u ji'hož vnuka, nynějšího hra- 

 běte Chamborda, úřad učitelský zastával. Upozorněn na svých procházkách v okolí 

 Pražském na rozmanité skameněliny, začal od r. 1840 celý silurský útvar v Čechách 

 v rozsáhlé míře skouraali, a proskoumav všechny vrstvy sebral přebohatou řadu skame- 



*) Kriticky jest poměr tento objasněn v díle : Die Organisation der Trilobiteu atis ihren lebenden 

 Verwandlen, entwicltelt vou Hermann Burmeister. Berlin, 1843. 



