z íellož vysvilii, že každý kroužek z dvojiiásobrití kůže se skládal, z jedné tvrdé svrclmi 

 a jedné z.podiií snad můkké. Pozorujeme-li článkovitý ocas našeho obecného raka 

 (Tah. III. Ficr. 6.), shledáme, že u obou tvorů, u trilobita a raka, ústrojí této části těla 

 jest stejné. Pohyblivý ocas raka skládá se totiž z tvrdých kroužků, pevnou kůži spo- 

 jených, kteráž pod tvrdými kroužky v záhyby založena jest. Po každé straně kroužků 

 jest upevněn ploutevní štít podoby ploské, a na konci u některých druhů zvláštními 

 oslny opatřen, jak vidíme u rodu Acidaspis mira (Fig. 3.). Ploutevní štíty trilobitů sestavuji 

 po každé straně di-iku řadu, která nahoře k hlavě a dole k ocasnímu štítu bezprostředně 

 přilehá. Zdá se, že ploutve tyto byly vlastně jenom ochranou ploutevních a spolu žh- 

 berních noh pod nimi uschovaných, a že se samy pohybovati nemohly. Kroužkovaiiíi 

 osa dřiku byla ale u mnohých rodů velmi pohyblivá. Trilobiti totiž, jimž ústrojí plou- 

 tevních štítů a kroužků v tom nevadilo, mohli se do kotouče zatočiti, tak že měkké 

 dolejší části jejich dokonale ochráněny byly, jak to na Fig. 1. c. spatřujeme (Dalmani- 

 tes socialis z Drabova u Berouna). Bezpochyby chránili se tak před nebezpečenstvím. 

 Počet kroužků jest sice u dospělého trilobita v tom samém druhu určitý, jinak 

 ale není ani v rozličném stupni stáří, ani u všelikých rodů stejný. Někdy se pozoruje 

 20 i více kroužků na dříku, určitý zákon není ale v tom ohledu vyskoumán. 



Ocasní štít (Pygidium) jest též pokrývkou zadní části těla, jako náhlavní štít 

 pokrývkou hlavy. Obyčejně jeví se na něm ještě článkovitost jak osy tak i ploutví, ale 

 nikdy tak určitá jako na dříku , anyt články dohromady srůstají. Zadní konec tohoto 

 štítu ukončuje se nezřídka špičatým ostnem (Fig. 1.), nebo jest ozdoben rozličnými 

 výběžky (Fig. 3.). 



Že u trilobitů byl rozdíl pohlavní, totiž že byli samci a samice, může se z ob- 

 doby se žijícími korejši soudili ; nyní jest ale velmi nesnadno ze skamenělých zbytků 

 ustanoviti, ktei-í jednotníci jsou samci a kteří samice. Někteří skoumalelé se domý- 

 šlejí, že širší a plošší tvary, jmenovitě se širším a tupým ocasním štítem, byly samice, 

 delší tvary samci, nedá se ale v tom ohledu dosaváde nic určitého ustanoviti. 



Trilobiti rodili se bez odporu z vajíček, ačkoliv skamenělé zbytky jejich nejsou 

 dosaváde známy. Z těch se vyvinuly zpočátku tvory s podvinutým ocasem a malým 

 počtem článků, kterých zponenáhla přibývalo, až zvíře dospělosti dosáhlo. Tentýž druh 

 objevuje tedy v rozličném stáří rozličnou podobu, jak Barrande u druhu Sao hirsuta 

 (z břidlic u Skrej) důmyslně dokázal. Mylné považoval Corda rozličně vyvinuté trilobity 

 za zvláštní druhy. 



Též jenom z obdoby dá se soudili, čím se živili. Potrava jejich, záležející bez- 

 pochyby, jako u příbuzných žijících rodů, z měkké rostlinné a živočišné látky, nezacho- 

 vala se s nimi zároveíi skamenělá. V sousedství jejich nalézáme sice , zvláště ve vá- 

 penci, nesčíslné množství mušlí , hlavonožců atd., ale málokde stopy mořských rostlin, 

 lim méně stopy měkkých, tvrdými štíty nechráněných živočichů. 



Ostatně žili trilobiti nejvíce společně, a sice vůbec v náramném množství. Bu- 

 deme míti později příležitost, promluviti o jejich rozšíření v oddílech našeho silurského 

 útvaru, z nichžto každý, vyjmouc nejzpodnější oddíl, má své zvláštní tvary. 



Barrande popsal ve svém díle 35 rodů s 252 druhy, kterýžto počet v žádném 

 jiném silurském útvaru dosaváde vyskoumán nebyl. 



