100 



Porovnáním lěchto okolností vymyslil koneíně prostředek, jak by eleklricnosl po- 

 vÉlrní skoumati mohl. Měla to zpoíátku býti špičatá tyčka pryskyřicí osamotněltí. 

 z níž by se na věži neb nějakém vysokém místě v čas bouřky aneb na blízku mračen 

 jiskry vyluzovati daly, anaf se tyčka rozkladem povětrní električnosti vždy zelektrizovati 

 musí. Toužebně čekal na vystavění věže ve Filadelfii, jíž k tomu použili chtěl; nedo- 

 čkavost však přivedla jej na myšlénku, že by snad k tomu dětské hračky, totiž letavélm 

 draka, použiti mohl. 



V červnu 1752 napnul na dvě dřevěné křížem přeložené tyčky hedvábný šátek 

 a opatřil stroj tento železnou špicí a šňůrou. Za bouřlivého dne dal si tak upraveného 

 draka z města od svého synáčka vynésti, aby v případu , kdyby se mu zkouška zdařili 

 neměla, vysmán nebyl. Jedno mračno odešlo bez výsledku; brzo se však započal;i 

 vlákna šňůrky ježiti a Franklin z klíče na šňůře upevněného dostal jiskru; to si: 

 opakovalo i dále ještě a ve větší míře, když šňůra navlhnutím více vodivosti nabyla. 



Mezi tím, co Franklin na vystavění věže čekal, aby zkoušky činiti mohl, dělalv 

 se dle jeho návodu ve Francii a Anglii zkoušky u veliké míře. Ve Francii obracely na 

 se takovou pozornost, že i král sám zkouškám přítomen býval. Delon postavil 99' 

 dlouhou tyčku a dostal jiskry i z oblaků, na nichž žádného blýskání pozorovati nebylo 

 Pak se ukázalo, že i lidé smolou osamotnční stali se elektrickými, když drželi asi 18' 

 dlouhé a drátem ovinuté dřevěné tyčky. 



Taktéž v Anglii konaly se podobné zkoušky, jimiž se i nalezlo, že některá mračna 

 mají positivní, jiná negativní električnost. 



V září dělal Franklin zkoušky již v bytu svém ; vedl osamotnělé železné lyčo 

 do světnice, opatřil je zvonečky, tak aby tím spůsobem vždy upozorněn byl, že jsou 

 elektrické, a tím též nalezl, že elektrický oblak brzo jest + brzo — . 



Tímto spůsobem se zkoušky ustavičně a vždy u větší míře opakovaly; de Roiíms 

 v Paříži ovinul šňůru draka svého drátem, a dostával tak místo jisker celé ohnivé pru'iy 

 až 9 — 10' dlouhé a 1" široké, a třaskot byl jako rána z pistole, a sice 40 ran z;i 

 hodinu. 



Podobné velikolepé zkoušky co důkazy nálezu Franklinova zaplatil prof. Rich- 

 mann v Petrohradě nešfastnou smrtí. Usiloval zkouškami seznati sílu elektrickou v celé 

 velikosti její, a postavil k tomu účelu železnou tyč na svůj dům, odkudž vedl osa- 

 motnílé dráty do světnice, kdežto konec jejich byl osamotněn zvláštním skleněným 

 koflíkem, tak aby se zde povětrní električnost nahromaditi mohla. 



Na drátu a připojeném kvadrantu visela kulička, aby se odstrkováním jejím ve- 

 likost električnosti objevila. Bylof to podniknutí nebezpečné, což i Richmann sám po- 

 znával, ačkoliv beze strachu z lásky k vědě od započatých zkoušek neustoupil. Když 

 6. října r. 1753 v dáli počalo hřmíti, spěchal s rytcem svým Sokolovým k stroji do 

 světnice. Když se však blíže konce drátu hlavou k Sokolovu nahnul, vjel u vzdálí as 

 1' stopy blesk do hlavy jeho v podobě světle modré koule, vrhl jej k zemi a zane- 

 chal mu na čele krví naběhlé místo. Dále nebylo na těle znáti ničeho krom několika 

 pouze do kůže vpálených skvrn a jedné přimodralé na levé noze, kdež i střevíc roztr- 

 žen byl, punčocha však neporušena zůstala. Vnitř v těle vstoupla mu krev do chřtánu 

 a plic, a některé žilky byly krvi naběhlé. Tělo takto usmrcené již v 48 hodinách počalo 

 nákazu jeviti. Sokolov omráčen padl na zem, a na šatu měl vpálené pruhy z rozdr- 

 ceného žhavého drátuj taktéž koflík skleněný byl rozdrcen, a vše naplněno pajou 



