101 



a zápachem po síře. Třaskot byl při tom náramně veliký, a mimo to bylo i více slou- 

 žících omráčeno. 



OvSem by se mohlo vytýkat Richmannovi, že z neopatrnosti vše učinil, aby elek- 

 tričnost osamotil, nic však, aby ji dále sváděti mohl, a však, jakkoliv to byl výjev dosti 

 řmulný a truchlivý, byl pro vědu tím více užitečný, an od té doby žádný více o to- 

 tožnosti blesku a električnosti nepochyboval, a Franklinova myšlénka, nalezši v hromo- 

 svodu dokonalého vyvedeni, tím znamenité důležitosti pro život lidský nabyla. 



V krátkém čase rozšířila se již všeobecně známost tohoto úkazu, a na veřejných 

 tržištích náležely zkoušky elektrické k nejoblíbenějšímu vyražení. 



Zároveň s Frankliiiem a Richmannem obíral se podobnými zkouškami krajan náš 

 Prokop Diviš, prcmonslrák a farář v Prendicích na Moravě. I on tušil totožnost blesku 

 a jiskry elektrické, a hlavní snaha jeho byla obrácena k tomu, kterak by se toho po- 

 užiti dalo k odvrácení škod od strašných bouřek tropených. Zkušenosti, že kovové 

 špice přitahují látku elektrickou, použil nejprve v menší míře ku provození žertu s uče- 

 ným Jesuitou FVancem, který se též obíral zkouškami s električnosti. Nastrkal si totiž 

 do vlásenky přes dvacet železných velmi špičatých roubíkií, tak že jich nebylo pozo- 

 rovali, a pak naklonil se hlavou k elektrisovanému tělesu, jímž Franc experimentoval, 

 i vtáhl tak do sebe celou eleklričnost, následkem čehož byla zkouška Francova načisto 

 zmařena k nemalému jeho podivení, an sobě příčinu toho neuměl vysvětliti. Zdaření se 

 loho žertu vedlo Diviše na myšlénku, zdali by podobným spůsobem nedala se vytaho- 

 vati eleklričnost z bouřlivých mračen. V tu samu dobu rozhlásila se zpráva o zkou- 

 škách Richmannových, a brzo na to také zpráva o jeho nešfastném osudu. Tím povzbu- 

 zen napsal Diviš zvláštní pojednání, v němž ukazoval nepraktičnost Richmannova stroje, 

 a spolu spĎsob udával, kterak by bez nebezpečenství elektrický paprsek s oblaků do 

 země se dal svésti. Pojednání to poslal Diviš do Berlina Eulerovi, aby co direktor 

 akademie předložil je této ku posouzení, což však se nestalo a Diviš ani odpovědi ne- 

 obdržel. 



Nedbaje na to přikročil sám k vyvedeni dávného svého předsevzetí, a 15. června 

 1754 postavil nedaleko svého obydlí stroj k tomu cíli vynalezený. Na dlouhé železné 

 lyčce upevněny byly uprostřed dvě jiné příční tyčky, tak že čtyry ramena působily. Na 

 každém tom ramenu upevněna byla zase jiná příční tyčka, a na konci každého toho 

 ramene nalézal se truhlík s pilinami, do jehož příklopu zastrkáno bylo množství želez- 

 ných roubíků, které zpodním koncem dotýkaly se pilin. Tento stroj postavil na silný 

 dřevěný podstavek osmi, později pak dvanácti sáhů zvýší, a železnými řetězí se 

 zemí jej spojil*). Toho samého dne ješlě, co Diviš nadřečený stroj postavil, měl 

 přihežitost pozorovati jeho oučinek. O dvou hodinách po polední blížila se od půlnoci 

 bouřlivá mračna, jak mile však přišla ke stroji, viděti bylo bílé tenké pruhy k němu 

 se táhnoucí. Po několika minulách položil se nad stroj bílý oblak, a bouřka patrně 

 jsouc seslabena obrátila se k východu. Podobné úkazy pozoroval pokaždé, kdykoli 

 bouřka nad krajinou se vznášela. 



Stroj Divišův tím lišil se od podobných strojů předešlých zkoušců, Franklina, 

 Daliborda, Delora a Richmtnna, že spojen byl se zemí, kdežto onyno, sloužíce jen 



>) Vyobrazeni toho stroje viz v 3. dda Pelclových „.\bbildungeD bóhmisclier nnd málirUcher 

 Gelebrlen." 



