103 



dýchá, uzavírati lze, že cesty vzdušni (do plic) a potravní (du hlenu) více od sebe se 

 musejí uchylovati nežli u zvířat na zemi žijícícli, by voda do plic nepřišla a plavce ne- 

 udusila. Již v přední Části huby, kde u jiných zvířat bývají umístěny zuby, nachází se 

 u velryba ústroj, jenž zvířata k potravě mu sloužící zndržuje na spůsob řešeta, vodu 

 ale odtýkati nechává. Jsou to pláty z rohové látky, tak nazvané rybí kosti neb ko- 

 slice, které ve dvou dlouhých řadách v hořejší čelisti spočívají. Fig. 3. na Tab. I. uka- 

 zuje průřez hořejší čelisti s kostičnými pláty. Každá z nich tvoří dlouhý, na spůsob 

 kosy ohnutý trojhran, jehož dlouhé strany jsou ve vlákna tenkosti slámy roztřepeny. 

 Krátká podstava (basis) pi-irostlá jcsl k čelisti, dlouhé strany vystávají trochu z huby, 

 a poněvadž se rozdělují v rozcuchaná vlákna, která všelijak s vlákny předních plát se 

 křižují, tvoři dosti husle síto. Z onoho roztřepení lze poznati, že rybí kostice nic ji- 

 ného vlastně není než v pláty srostlé žíně; i rohy volů a koz podobně jsou utvo- 

 řeny. Na dně dolejší čelisti leží ohromný, jen málo k zadu pohyblivý jazyk, který na- 

 hoře právě do oné brázdy sáhá, kterou dvě řady plát kosticových mezi sebou nechá- 

 vají. Za jazykem se nachází chřtán klapkou chráněný, tak že při polykáni žádná voda 

 se do plic nedostane. Mimo to sáhá chřtán ještě vysoko do nozderní trouby. Za chřtá- 

 nem jest ouzký jícen. Máf on u největšího velryba asi pět palců v průměru, pročež 

 lato ohromná zvířata jen od malých mořských hlemcjžJů, ráčků a rybiček se živiti mo- 

 hou. Naj(le-li velryb místo v moři , kde se tato zvířátka v hojnosti nacházejí , tedy 

 otevře tlamu svou a nabere si vody jimi nnplněné. Při zavírání huby odtýká zbytečná 

 voda ski-ze kostice k oběma stranám ; zvířátka pak zůstávají v hubě a s nimi jen tolik 

 vody, kclik dostačí ke spláchnutí jich do hlenu. Jazyk se při tom k zadu pohybuje, 

 a potrava ve dvou proudech okolo chřtánu k hlenu teče, jenž ji polyká. Nozdry vel- 

 ryba slouží k dýchání. U vnitř jsou opatřeny silnými svaly, které se zoužiti a vodu 

 vysoko <lo povětří stříkati mohou. Tento výjev se vždy ukazuje , když velryb dlouho 

 pod vodou iůstal. Voda mu teče nozdrami do huby, chřtán klapkou zavřený zabraňuje 

 vstup její do plic. Přijdc-li velryb zase na povrch vody a chce-li znova povětří dý- 

 chati, ledy vjžene dříve vodu z nozder a z dutiny podnební. Dělá přitom pohyby po- 

 lykání při zavienéra jícnu, a voda místo do jícnu žene se do nozder, odkudž svaly 

 nozderními ven se vyslříká. 



Ukončiv 'ím anatomii zvířete překročím k popisu života a lovu jeho, o čemž bliž- 

 ších zpráv čerpal jsem z cestopisů Mertensa a Scoresby-a. Velryb grónský, který nej- 

 více jest pronáslelován pro svůj tuk a svou kostici, žije v oněch severních krajinách, 

 kdo i v červnu vít- mrazový věje a ledové kry jako hory nakupené se neroztají. Ne- 

 zřídka se stává, žt ledi, přečkavše krátké tak nazvané léto oněch krajin , kde totiž 

 led jen v moři spljvá, zamrznou ve krách a celou hroznou zimu tam vytrvali musí. 



Mertens, léka- na lodi, která r. 167i z Hamburku do Spicberků ua velrybí lov 

 byla vyslána, byl prvií, jenž tyto zvířata náležitě popsal. Dne 15. dubna vyjeli z Kuxha- 

 venu, kamž se 31. sqna zase navrátili. Na celé cestě zabili pět velrybu, mnoho již raně- 

 ných skrylo se pod lelovými skalami, a tak jim ušli. Jasné severní noci, v nichž slunce 

 uezachází, lov valně polporovaly. Po svědomitém vypsání všech příhod výpravy dle pilně 

 vedeného denníku přislipuje Mertens k popisování velryba samého, z čehož důležitější 

 věci vyjmeme. Velrybovt u Spicberků bývají 50 — 60 střevíců dlouzí a dávají 70 i mno- 

 hem více sudů tuku. leden velryb, kterého na výpravě té ulovili, byl 53 střevíců 

 dlouliý a dal 73 sudů tulu; ocas jeho byl 3Vj sáhu široký. Druhý velryb, který nebyl 



