105 



Zabitému velrybovi napřed se ocas useká, proto že člunům při veslování překáží. 

 Práce ta jest dosti obtížná, proto že šlachy ocasních svalů, mimo tuhá šlachová vlákna, 

 jaká se v šlachách všech ssavců nacházejí, i mnoho pružných vláken v sobě chovají, které 

 u jiných ssavců, zvláštř, u dlouhokrkých, koní, volů a koz, jen na zadní straně krku ve 

 vazu, od hlavy k zádům se pnou, k rovnému držení těžké hlavy přispívajíce. Jsouf pak 

 ocasní šlachy u velryba tak pružné, že lodníci veliké kusy si z nich vyřezávají, s nimiž 

 jako s míči kaučukovými si hrají. Tato jejich pružnost velmi užitečná jest zvířeti, které 

 pomocí její ocas bez unavení rovně drží a pohyby jeho urychliti může. Po odstranění 

 ocasních ploutví připevňují se prostředkem háků silné provazy do kůže zadního těla, 

 a čtvero nebo pět člunů vleče velryba k lodi, ku které se přiváže. Dva tukořezci skočí 

 mu na záda, kteří, aby na slizké kůži nevyklouzli, mají na podešvech špičaté hřebíky, 

 a vyřezají široký kus kůže i s tukovou vrstvou pod ní položenou za očima kolem ob- 

 jemu hlavy. Do toho kusu udělá se díra, skrz niž protáhne se provaz a přiváže 

 k stěžni, dílem aby zvíře nad vodou se drželo, ježto, když se mu již mnoho tuku 

 vyřezalo, který je hlavně nad vodou udržuje, potápěti se začíná, dílem aby so kořist 

 podle libosti obrátiti mohla. Tento kus kůže sáhá u velikých velrybu od povrchu vody 

 až do prostřed stěžně. Podle délky jeho měří se tlouštka velryba. Na to vysekají tu- 

 kořezci z těla zvířete okrouhlé kusy, které se na žejbrovačkách do lodi táhnou. Když 

 tuk na jedné straně docela jest vyřezán, nebof přivázáním k stěžni leží zvíře na jedné 

 straně, pak vyřezají tukořezci ješlě kostice té strany. Tlama otvírá se sama, protože 

 velryb žádných silných svalů k zavírání jí' nemá, a silným trámem drží se čelisti od 

 sebe, lak že vyřezání kostice snadno se vykoná. Nejdelší pláty, které stojí u prostřed 

 řady, bývají deset až dvanáct střevíců dlouhé, a tíže této řady jest tak veliká, že někdy 

 vSickni lodníci zapřáhnouli se musejí, aby ji do lodi vytáhli. Pak se velryb obrátí, 

 a ta samá práce na druhé straně se koná. Trup se přenechává ptákům mořským, kteří 

 s náramným křikem se na něm shromažďují. Často i bílí medvědi k němu připlovou, 

 a kdyby právě v ten čas neměli špatné kožichy, mohli by lodníci zabíjením jich mnoho 

 získati. Nyní se kůže od tuku odřezá a tento do sudů se složí. Francouzové již na lodích 

 trán z něho vypekají, při čemž ale nezřídka lodi shoří. Němci jej vyvarují teprv doma ve 

 velikých kollech. Rozpuštěný tuk leje se do velikých řešet, pod nimiž nádoby s vodou 

 stojí. Kousky kůže a jiné znečišťující lálky zůstanou v řešetu, krev padá na dno, a trán 

 plove nad vodou, odkud struhou do jiné nádoby s vodou leče , kde se ješlě více vy- 

 čistí ; tak se přelívá několikráte i jedné do druhé přes Ctyry dni. 



Skoresby, anglický velrybolovec a velmi vzdělaný muž, popsal svoje cesty v se- 

 verních mořích, na kterých 322 velrybu ulovil. Zvláště zevrubně podal míry rozličných 

 částí těla u oněch velikánů. Dříve z náklonnosti k podivnému , při čemž lidem nic 

 nebývá dosti veliké, mluvívalo se o velrybách 80—100 střevíců dlouhých, ano tvrdilo 

 se, íe za starších dob, když méně se jich zabíjelo, i na 200 střevíců dlouzí se nachá- 

 zeli. Skoresby z valného počtu velrybu , který sám pochytal, žádného neviděl, jenž 

 by přes 60 střevíců byl měl; největší měřil 58. U Spicberků ale, jak slyšel, byl prý 

 chycen velryb 70 střevíců dlouhý, jehož kostice byly 15 střevíců dlouhé. Že ani před 

 dvěma neb třemi sty lety větších velrybu nebylo , vysvitá patrně z toho, že tehdejším 

 lovcům kostice 10—12 střevíců dlouhá byla již vzácností. Staré bajky Norvéžanů zmi- 

 ňují se o velrybech tak velikých, že nelze je bylo přehlédnouti a lodníci za ostrovy je 

 měli. Jednou prý si lodníci na takovémto domnělém ostrovu chalupy vystavěli chtěli 



