116 



Od té doby obmezuje se 

 vějíře a kořínky z konce 



srdcovitý klíček bezprostředně náleží k tělu kapradí rostliny a že jest obdobou scmon- 

 ních listů čili děloh (Cotyledones) scmenních rostlin. V zahřívárnách mohou se fasto 

 takové mladé kapradiny, na nichž ještě klíční plocliy visí, (Obr. 6.) 



pozorovati. 



První vějíř a první kořínek zvětšují se silně, bu- 

 něčné těleso ale, z něhož povstaly, zůstane malé, tak že 

 se zdá, jakoby vějíř a kořínek bezprostředné souvisely. 

 Brzo povstanou na tom samém místě nové vějíře a s kaž- 

 dým zároveň nový kořínek, tak že z počátku tolik ko- 

 řínků se pozoruje, kolik vějířů jest. Dole pod prvním 

 vějířem, ale ještě před druhým, povstane malá bradavka, 

 která u kapradin s krátkým kmenem krátká zůstává, 

 u kapradin s dlouhým kmenem ale se prodlužuje. Tato 

 bradavka jest špičkou budoucího kmene, buňky její ne- 

 ustále se rozmnožují, a všechny nově povstávající buňky 

 vyvinují se při dolejšku této bradavky (Vegetalionspunkt). 

 všechna životní činnost rostliny na to, aby se vždy nové 

 kmenu neustále se prodlužujícího vyvinovaly. Vějíře nejdříve vyvinuté zůstávají u všech 

 druhů malé, a mají obyčejně jinou a sice jednodušší podobu, nežli vějíře pozdější ; 

 nebot i u kapradin panuje zákon postupního tvoření (Metamorphosis), podle něhož stejné 

 ústroje, které po sobě na ose (kmenu) povstávají, vždy od sebe poněkud se liší, tak 

 že i stejné ústroje řadu tvarů představují, která od jednoduchého k složitějšímu pokra- 

 čuje. — Vynasnažil jsem se před tím ukázati, v jakém spůsobu kapradiny s mechy sou- 

 hlasí, budet nyní naše úloha, vyskoumati, pro které znaky se kapradiny k vyšším rost- 

 linám počítají nežli mechy. V tom ohledu musí se hlavně ohled bráti na ústrojí vlast- 

 ních kořenů a na zvláštní vnitřní budovu kapradí rostliny (rostliny plodní), v níž se 

 nejvíce zvláštnosti objevuje. Jak již podotknuto, nemají třídy předešlé žádných pravých 

 kořenů, nýbrž jenom kořenní vlásky. Pravý kořen objeví se ale v rostlinstvu co ústroj 

 docela nový, takřka aby rostlině dvojí obor žití zjednal. Nebof, jak u nižších rostlin ko- 

 řenní vlásky na všech možných místech povstávají a rostlině odevšad potravu přivádějí, 

 ztrácíse tím takřka střediště životní činnosti, a jednotlivé ústroje zůstávají všudy stejné; 

 tak u vyšších rostlin povstává pravý kořen jenom na určitém místě a stojí v určitém poměru 

 ke kmenu a listům ; pravý kořen rozeznává se svým ústrojím podstatně od kmenu a listů 

 a tvoří pro sebe samostatný celek. Rozdíl zrůstu kmenu a kořenu, v posledních letech 

 teprva od Hoffmeistra ustanovený, záleží hlavně ve zvláštním rozmnožování buněk v obou 

 těchto ústrojích. Již u mechů pozorovali jsme, že kmen tím roste, že nejhořejší buňka, 

 která vždy nejmladšími lístky obalena jest, kosmými stěnami neustále se dělí, při čemž 

 nejhořejší buňka vždy ve dvě za sebou stojící buňky se rozpadává a kmen prodlužuje, 

 dolejší ale v mnohé buňky se dělí a tím kmen sesilňuje. U pravých kořenů není ale 

 ohnisko zrůstu zrovna na nejposlednějším konci, nýbrž mimo poslední buňku rozmno- 

 žují se kolem ní i sousední buňky a vytvořují na konci kořenu zvláštní skupeninu 

 buněk, tak nazvanou čepičku čili houbu kořenní. Zevnitřní vrstva buněk jest na této 

 houbě vždy nejstarší, a od vnitřku přicházejí vždy nové vrstvy, asi tak , jako na 

 kůre stromů. Spůsobem tím musila by se buněčná houba na konci kořenu vždy 

 prodlužovati, kdyby na povrchu v té míře neodmírala, v jaké jí přibývá. Př. 



