118 



Cévy, jaké se v kapradinách objevují, nalczáme u vyšších rostlin v ncjprvnéjšíin 

 Stavu jejích, jsou lo totiž spirální a schodové cévy; mimo tyto vyvinují se ale u vyš- 

 ších rostlin ještě jiné, které kapradinám povždy chybí. I v tom zůstávají cévní svaiky 

 kapradin pozadu za cévami stromů a keřů, že nesesiluji kmen a nevytvorují dřevní 

 buňky, jako tyto; kmen kapradí má tedy od dolejška (vyjmouc nejprvnější mládí) až 

 nahoru všude stejnou llouštku. Nápadné jeví se to u stromovitých kapradin, kdežto 

 našich lesních stromů každoročně jak do výšky tak i do llouštky přibývá. 



Použili jsme nahoře několikkráte výrazu vějíř, čímž jsme listnatou část kapra- 

 din naznačili. Mohlo by se namítnouti, proč jsme pro tuto část jména listů neužili, 

 kdežto se skutečně k listům vyšších rostlin podobá. Při bližším seznáni ale pře- 

 svědčíme se snadno, že se musí zvláštním jménem naznačiti, poněvadž v mnohých 

 věcech s pravými listy nesouhlasí. Kapradí vějíře jsou totiž v jistém ohledu přechod 

 od lista ku kmenu, jakéžto ústroje jsme již u jaterných mechů poznali, jenom že ka- 

 pradí vějíře mnohem vyvinutější jsou, nežli vějíře jaterných mechů. Kapradí vějíř po- 

 vstává sice jako pravý list z buněčného kužele, který se pod špičkou kmenu vyzd\i- 

 huje, a taktéž souhlasí podoba jeho s podobou lista ; ale poněvadž vějíř teprva pravé 

 listy a zároveň také plody nese, nemůže se za pravý list považovati. Pravé kapradí 

 Ušty jsou malé, nepatrné blanité plochy, které na stopkách a žebrech vějířů stojí , ale 

 brzo zvadnou a odpadnou, kdežto vějíř sám ještě dlouho zelený a čerstvý zůstává. 

 Ačkoli však podle toho vějíř listem nazvati se nemůže , nemůže se predce za větev 

 nebo lodyhu považovati, nebof zrůst jeho jest i při větší délce, nežli u listů, předcc 

 obmezený; pravá větev zůstává však na konci vždy mladá, a odemře-li pro jiné příčiny, 

 zůstanou vedlejší větre živé, také neodpadává od hlavního kmenu, jako vějíř kapradí, 

 který po jistém čase dosáhnuv své dospělosti zvadne a odpadne. V tom ohledu ne- 

 chovají se ale tšechny kapradiny stejně. U našich domácích a mnohých jižních ka- 

 pradin uschne stopka vějíře a nejdolejší část její zůstane na kmenu seděti, z čehož 

 tento kostrbatý povrch dostává ; u stromovitého kapradí odloupnou se ale vějíře 

 zrovna u kmenii a zanechávají na něm jizvy, v nichž se ještě ceVni svazky, dříve do 

 vějíře se táhnuvší, dobře rozeznati dají. Tyto jizvy stojí zhusta Vedle sebe ve spirál- 

 ních čarách a tvoří zvláštní znak kapradího kmenu, tak že u skam-enělých kapradích 

 kmenů hlavně k ustanovení se jich používá. Příklad toho nalezne čtenář Živy v 1. čísle 

 ročníku 1853, kdežto se skameněló kapradí kmeny, v křídovém útvaru u Kounic blíž 

 Českého Brodu nalezené, vyobrazuji a popisují. 



Podoba kapradích vějířů jest rozmanitá, rační se od jednoduchého jazykového 

 tvaru až k mnohozpeřenéraU. Není zde ani místa ani příležitosti, abychom se do ze- 

 vrubného popisu rozličných tvarů vějířů pustili. Na některých vějířích sedí listnaté 

 plochy bezprostředně na hlavní stopce vějíře, u jiných vybíhají z hlavního svazku teprv 

 poboční žebra, a sice dle pravidla u jednotlivých rodů velmi určitého. Proto použil 

 český rostlinopisec Karel Bořivoj Prtsl tohoto znaku, jakož i průřezu kapradích stopek 

 s důmyslem a značným pťospěchera k ustanovení nejenom živých, nýbrž i skamenělých 

 kapradin, z ilichžto často nic jiného není zachováno, nežli otisk hstů nebo jizvy po 

 listu pozůstalé. 



Druhý znak, jímžto se kapradí vějíře od pravých listů rozeznávají, leží v tom, že 

 nesou plody, což se na pravých listech nikdy nepozoruje. Ovšem nenalézají se na všech 

 vějířích plody, anyf nejprvnější zůstávají neplodné a teprva později plodné vějíře se vy- 



