119 



(Obr. 8.) 



vinují. V lélo okolnosti spočívá jeden z hlavních rozdílů mezi mechy a kapradím, ne- 

 boř u mechů se vyzdvihuje ze samičího ústroje hned ona část, která sice jako kapra- 

 dina s rostlinou pohlavní v bezprostředním spojení není, ale pro svou nevelikou rozsáhlost 

 jakožto díl mechu samého se považuje. U kapradin ale vyvine se ze samičího ústroje 

 množství jiných dílů a povstane samostatná rostlina s vějířem, kořenem a kmenem, 

 dříve nežli plody se objeví. Plody mechů jsou v porovnání s celou rostlinou dosti ve- 

 liké, plody kapradí ale velmi malé, tak že stěží ještě pouhým okem poznati se dají. 



Podotkli jsme již dříve, že stoji v hromadách na rubu kapradích vějířů, vyložíme 

 nyní ještě něco o jejich původu a ústrojí. Listnaté plochy vějířů skládají se u většího 

 dílu kapradin z nidvolika vrstev buněk. Buňky u hořejší strany stojí blíže u sebe, do- 

 lejší ale tvoří houbovitou buňkovinu, která jest pokožkou potažená, v níž se otvory 

 dýchací nalézají. Poslednější vodou do mezer houbovité skupeniny buněk. Pripravuje-li 

 se vějíř k vytvoření plodů , vyzdvihnou se nejdříve na 

 jistých místech podél žeber malé tenounké blánky, oby- 

 čejně barvy hnědé a 1 — 2 čárky široké (obr. 8. 1.). 



U kapradin, jejichž vějíře nejsou zpeřené, nýbrž 

 jazykovité, vytvořuje se jenom málo takových proužků, 

 tyto ale zaujímají nezřídka délku celého vějíře. Tyto 

 proužky nakloní se k rubní straně kapradího listu pod 

 ostrým úhlem, aby pokryly mladé plůdky povstávající 

 v koutě, jejž proužky s kapradím listem tvoři. Z těchto 

 koutků vyrážejí totiž nejdříve buněčné vaky, z nichž se 

 násadky plodních tobolek vytvoi'í ; poslední buňka každé 

 násadky promění se v okrouhlou buněčnou hlavičku, bu- 

 doucí to plodní tobolku. Tato bunéčná hlavička skládá 

 se ze střední buňky, obstoupené vrstvou menších buněk, z nichž se kraj tobolky vy- 

 tvoří. Střední buňka ale rozpadne se v množství malých buněk, z nichž teprva se- 

 menní buňky (Spory) povstávají, anat se konečně ještě každá ve čtyry malé buňky 

 rozpadne, které teprva sporami jsou. Tyto spory čili výti'usy mají mimo buněčnou 

 blánku ještě silný neprůhledný obal, o čemž ostatně již nahoře při prvním vyvinování 

 se kapradin promluveno bylo. Ostatně nemají všechny kapradiny podotknuté chránící 

 blánky čili ostěrky, u mnohých vyvinují se plody bez takové pokrývky; také jest po- 

 doba ostérky rozličná, u jedněch podlouhlá, u druhých okrouhlá, u jedněch vyvinují se 

 plůdky jenom na jedné straně, u jiných na obou stranách ostěrky, v kteréžťj pří- 

 padnosli ostérka zvláštní štit (obr. 8. 2.) tvoří, pod nímž plůdky leží. Také tobolky 

 plodní jsou rozličné a slouží co znaky kapradích čeledí. U většího dílu kapradin objímá 

 tobolku kruh buněčný , jehož stažením se při suchém povětří tobolka roztrhuje ; 

 u jedněch jest tento kroužek podél buňky umístěn, a tobolky se pukají napříč, u ji- 

 uých jest napřič upevněn a tobolky pukají se podél, jiné konečně nemají žádného 

 kroužku a tobolka se otvírá na temeně. U většího dílu kapradin nerozeznávají se plodo- 

 nosné vějíře ničím od planých , u jiných ale nevyvinuje se v plodonosných vějířích 

 žádná mezibuněční látka (Parenchym), nýbrž jenom rozvětvení svazků cévních, na nichž 

 plody bezprostředně sedí. 



Poměry vějířů a plodů jsou velmi rozmanité a s prospěchem se na nich založiti může 

 rozdělení celé třídy. 



