122 



Toto učení jest tak jedrioduclié, že potřebí jenom je slyšeti, aby se mu i hned 

 porozumělo ; jest však rovnCž lak pravé, poněvadž pomocí jeho nejzevrubněji dají se 

 vysvětlili všecky pozorované výjevy. 



Nakreslíme-Ii totiž okolo bodu, vyznačujícího stanovisko slunce, v určitých vzdále- 

 nostech, o nichž při jednotlivých planetách mluviti budeme, kruhy, a na obvodu jejich 

 naznačíme stanoviska planet a země dle oběžních jejich časů : snadno se přesvědčíme, 

 proč Merkur a Venuše vždy jenom na blízku slunce zůstávají, a proč nám tyto pla- 

 nety ukazují proměny světla, docela podobné k těm, jaké spatřujeme při střídavých po- 

 dobách měsíce. Vůbec vysvětlí se tím všecky ony tak nápadné zvláštnosti planetár- 

 ních pohybů, všecky proměny jak velikosti tak i rychlosti spůsobem nejvíce přirozeným 

 a jednoduchým. 



Kdežto při jiných vysvětlováních před Kopernikem se vzrůstající ostrostí čině- 

 ných pozorování obtíže se množily, soustava Kopernikova každým novým pozorováním, 

 každým novým odkrytím vždy více a více se potvrzovala. Dle ní nepohybují se planety 

 okolo naší země, nýbrž zároveň s ní okolo slunce. Pozdější hvězdářové ukázati sice, 

 že pohybování planet neděje se v kruzích, nýbrž v elipsích, zásadu však, že slunce jest 

 středním tělesem celé soustavy planetární, podrželi. 



Později při popisu jednotlivých těles nebeských častější příležitost se nám na- 

 skytne ukázati na to, kterak pořadatel všehoraíra úmysl měl netoliko vůbec pohyb udě- 

 lili planetám, nýbrž také určité dráhy jim vykázati. Pravda sice, že by skoro ve všech po- 

 měrech vzdáleností, rychlostí a velikostí planet daly se myslili znamenité změny bez 

 přerušení trvalosti soustavy : nicméně při bedlivějším pozorování celku shledáváme co zá- 

 klad jakousi zákonnost, která nikterak nedá se očekávati při libovolném neb pouze ná- 

 hodném sestavení. 



Dejme torna, že by Saturn byl znamenitě bud slunci bližší anebo od něho vzdá- 

 lenější, mohlt by vždy při tom běh svůj bez překážky konati, ovšem že s jinou rychlostí. 

 Podobným spůsobem mohli bychom si Marsa neb Urana desetkrát tak veliké mysliti, 

 a předce neutrpěla by zřízenost planetární soustavy žádné podstatné proměny. Totéž 

 platí o počtu planet, který by znamenité mohl býti zvětšen beze všeho podstatného 

 rušení celku. 



Nicméně oznamují se nám poměry, jimž základem byl oumysl zajisté velemoudrý. 

 Tak vidíme, že veškeré planety téměř v té samé rovině okolo slunce obcházejí a že 

 všecky v témž směru, od západu k východu, se pohybuji. Také co se týče hutnosti 

 planet, neshledává se nikoliv rozdílnost laková, jaká by se dala očekávati při libovolném 

 anebo náhodném sestavení; nýbrž všecky planety vnitřního skupení jsou téměř stejné 

 hutnosti, což i při zevnitřním skupení se srovnává, kdežto všecky jeho planety, aspoň 

 pokud se domnívati můžeme, mají hutnost mnohem menší sice, mezi sebou však stejnou. 

 Ještě pamětihodnějším jeví se rozpostavení planet v prostoře, které jest spůsobu lako- 

 vého, že každá planěla od ncjblíž následující vzdálená jest dvakrát tak daleko, jako od 

 nejblíž předcházející. V následujícím přehledu sestaveny jsou dle zákonu toho vypo- 

 člělié vzdálenosti planet od slunce spolu s úchylkami od skutečných jejich vzdáleností. 



4 = 4 Merkur, o '/jjVÍce. 



4 + 3 = 7 Venuše, o '^j méně. 



4 + 3X2 =10 Země (za zSWad vzata). 



4 + 3X2X2 =16 Mars, o '/jo více. 



