132 



snice čili zelená žabka, pro svou štílilost a příjemnou zelenost jakož i pro svou před- 

 tuchu povětří, nalézala od dávna milost v prostonárodním přírodniclví. Němé rybslvo 

 málo mysl mladistvou zajímá, ačkoliv příležitě rády se dávají děti na mrštné rybičky 

 v průhledném potoku sem tam rejdící. Hmyz zase vyniká o něco v poměru tomto. 

 Není to již ale žádné psychické spojení, jest to více vábení zevnitřních smyslů, zvláště 

 zraku, jenž rád lpí na kráse a rozmanitosti barev a kreseb motýlových křídel, anebd 

 kovové barvě brouků, much a sídel se podivuje. 



V máji, když se jaro probudí, probudí se chrousti v zemi, odkud vylezše obletují 

 v svěžích hejnech loubí stromů zelených. Kde se co hýbe, po tom se ráda mládež 

 shání. Tak se vede ubohým chroustům. Chlapci je honí, chytají, rozličně se jimi baví, 

 ba trýzní je; nebo s nimi nakládají jako s nějakým domácím dobytkem, zapřahají je 

 a dávají jim voziti malé náklady. Podobně zacházejí s chrobáky ; zřídka se jim podaří 

 chýlili , roháče nebo jednorožce, jehož podivné postavě obdivují se a jejž třeba po 

 mnoho dní chovají v chlévku, podstýlajíce mu a krmíce jej. Včeličky si hoch váži 

 poučen o jejím užitku a moudrém hospodáiství, aniž jí překáží, když ssaje medovinu 

 z kvítků, ano bojí se jí, aby jej žihadlem neuštkla. Po nemotorném brumbálu se chutě 

 žene, méně se jeho žihadla boje, a lapne-Ii jej, bez milosrdenství vybírá měchýřck 

 s medem ; vosu pak pronásleduje vášnivě a zamačkává co nepřítele odpovědného. Méně 

 sobě všímá hemžících se po cestách mravenců: ačkoliv někdy rozbourá jejich hromady 

 a vybírá vajíčka (pupy) co píci pro ptáky zpěváky. Teprv na konci léta, po uklizení 

 obilí, honí se zase po strništích za kobylkami, zvláště za velikými zelenými koníčky, 

 jež pro podobnost jejich hlavy s hlavou koňskou zapřahá co koně, ač pro svou skákavost 

 méně se k tomu hodí nežli babka v máji. Tenkráte také hledá cvrčky, vábící a zavádějící 

 ho nejistým svým cvrkáním brzy na tu brzy na onu stranu. Dívky málo se baví hmy- 

 zem, bud že se ho štítí, anebo že poklidný jejich mrav málo lákán jest pohyblivostí 

 jeho; toliko s radostí ututlanou dívají se motýlu na kvítku sedícímu, rozvírajicímu a za- 

 vírajícímu krásnobarevná křidélka. Škvora s jeho strašlivými kleštěmi se každý chrání, 

 aby nevlezl do jamky ucha, jak to učí pověra lidu, a ničí jej kde ho zastihne. Stonožkám 

 pak, převalujíce kameny, pod kterými ukryty jsou, neuškozují děti hledíce na pořádné 

 hemžení nožek mnohočetných, jako na řadu vojáků v pochodu pokračující, Promluvme 

 též zde u hmyzu o pavoucích. Pavouků se každý děsí, malý i velký, jejich podivení 

 hodné příze a tkaniny každý zrušuje, kde se jen nahodí, co nečistotu oko urážející ; 

 mráz běží po kůži, když se jí dotkne pavouk nebo po ní pobíhá, utopit ho neb za- 

 šlápnout každý spěchá. Jen křížový pavouk se ušetřuje, snad pro to svaté znamení co 

 na zádech nosí ; ano rádo se přihlíží jeho počínání, když si na výsluní uměle setkává 

 okrouhlé hnízdo. Chlapci chytají mouchy a házejí mu je na hnízdo, aby se zachytly do 

 jeho lepavých nitek, a Cekají až vyběhne po své kořisti, i dívají se s podivením, jak ji 

 zapřádá a viseti nechá pro potřebu pozdnější. Někdy i vosa uvázne a protrhá lehkou ' 

 pavučinu, aniž může to zabránili její pán, který však rychle popraví hnízdo k dalšímu 

 užití. Mnohočetná taková hnízda, po stromech a latích rozvěšená nebo právě od pa- 

 vouků zatkávaná, zplozují nám vlastní lahodné tušení krásné letní pohody, jejíž na- 

 stávání prorokují. Podobný nás oblažuje cit na podzim, když s babským letem ještě | 

 jednou krásné časy se vracejí, aby stěhovavým pavoučkům příhodné doby poskytly; ten- 

 kráte lítají chumáče jejich tkanin nesené vlažnými větry západními, a po nich se honí 

 Uoučkové, aby ulovily hnízdo i s pavoučkem; po strništích pak napínají se všude jejich 



