133 



vlákna, na slunci krásnobarevnC se lesknoucí. Pavoukem též se u lidu jmenuje 

 známý dlouhonohý roztoč (Milbc), kosec, jehož nohy vytrhují chlapci, ahy se dívali na 

 jejich sebou potrhování , které prý až du západu slunce trvá. Raci také jsou dobře 

 známi; smějef se mládež jejich zpálcčnému lezení, střeže se jejich klepet, nebo také se 

 staršími chylá je v noci při lucerně pod břehem potoků. Po vlažném dešti vylézají 

 žížaly ze svých děr na povrch země, jež pak chlapci celé vytahují a nemilosrdně s nimi 

 nakládají, bud je roztrhujíce anebo je napichujíce na udici co vnadidlo při chytání ryb. 

 Pijavice známy jsou z potřeby lékařské i domácí. Konečně uvádíme i mušle a hlemejždé. 

 Skořápky mušlí všelijak upotřebuje mládež na barvy , na misky , lžičky a jiné nádoby 

 zvířátka v nich zavřeného málo si všímajíc. Tím zajímavější jest ale šnek v svém domku 

 přebývající, do něho se ukrývající, jej s sebou nosící, rohy své (tykadla) vystrkující 

 anebo vtahující. K nejmenším zvířátkům, ježto neujdou hádavému oku mládeže, připo- 

 čísti lze ony nejmenší ráčky (Daphnís, Cypris a. t. d.), jimiž hemží se zvláště času let- 

 ního každá stojatá voda pod šírým nebem, louže, rybníky, kádě a jiné vodojemy v za- 

 hradách, v nichž se deštní voda nabírá. Naplniv skleničku lakovou vodou nemohl jsem 

 se dost nadívati tomu nekonečnému hemžení se zvířátek drobnoučkých, jenžto život ve- 

 likého světa v skrovném okresu představovati se zdají. 



b) O školkách čili opatrovnácb. 

 Snažil jsem se nastíniti těmito řádky mnohonásobnou činnost, hry, zábavy, skou- 

 niání a pátrání mladistvého věku, jaké s přírodou je obkličující na venku provádí. Každý, 

 zvláště venkovan , kdož nahlédne do vlastního živobytí a oživí upomínky své mladosti, 

 pozná, že jsem jen skrovných příkladů uvedl, a že by látka byla nevyvažitelná, kdyby 

 někdo o té věci se stanoviště psychologického ouplněji pojednati chtěl. — Zatím jsme 

 i z toho poznali, že mládež přírodu docela praktickým a esthetickým spůsobem pojímá, 

 buďto oči bavíc jejími výjevy, anebo přírodních stvůr pro své hry všelijak užívajíc. To 

 trvá neobmezeným spůsobem až do té doby, když je škola do svého užšího oboru zajme, 

 ač i tenkráte v svobodných pochvílech dáno k dávnějšímu obcování s přírodou se na- 

 vrátiti. Jsout i osobní povahy mezi mládeží, které se nižádným nucením a násilím od 

 toho odvrátili nedají, byf i na ujmu školy, což jim pak zle poznamenáno bývá i za roz- 

 pustilost pokládáno, ačkoliv takové neodolatelné puzení samo v sobě nevinné jest, a mnohdy 

 s pracnou snahou veliký duch anebo přirozená dobrá vloha se utlačuje. Pročež za na- 

 áich časů uvádění školek a jesliček za veliké dobrodiní, naší venkovské i městské mlá- 

 deži poskytnuté, považovati se musí. Žádá-li konečně nutnost našeho místního i časo- 

 vého postavení mezi kulturními národy, aby naše mládež záhy z polodivého stavu, 

 v jakém přímo s přírodou obcuje, vzata a k pořádnému učení a raírnění mravů školní 

 kázni a dohlídce podrobena byla: nemohlo se zajisté nic vhodnějšího a povaze lidské 

 přiměřenějšího vymysliti, jako ony ochranné školky, opatrovny, školy hrací, v nichž mla- 

 distvý věk bez přísného literního učení v dobře spořádaném obcování s přírodou nějaký 

 čas chovati se má. Pravý pístoun nebo pěstounka má míti na zřeteli, mimo vzdělávání 

 představ a pomyslil mravních a náboženských, jež uzounké poměry společenské, domácí 

 a obecné, jejich svěřencům poskytují, hlavně také ony, které se patřením na obkličující 

 přírodu, prostým vražením na smysly , v duchu mladistvém vyvinuly. Každé dítko při- 

 náší do opatrovny nemalou zásobu přírodních známostí, které sobě hravě v otevřené pří- 

 rodě o samotě nebo v společnosti soudruhů, původně nebo z podání stai-ších, i s jmény 



