135 



c) o škoUch triviálDÍcb člU elementároich. 



Škol triviálních jméno, jak známo, povstalo za starší doby z té příčiny, že jako 

 Irojí cestou (lat. trivium) vedly k literárnímu uÉení, totiž : čtením, psaním a počítáním. 

 Za našich časů je radéji jmenují školami elementárními, což arci v obšírnějším smyslu 

 jejich účel vyznačuje, an element nebo živel v smyslu všeobecném za základ každého 

 učení nebo umění sloužiti musí, k čemuž mimo jiné také ono trojí umění triviální po- 

 čítali dlužno. V tom širším smyslu nevylučuje se náboženství, aniž země- a dějepis, 

 ani přírodnictvo a řemeslnictvo. Že pak v mnohých zemích brán ohled na jazyk, 

 spůsoby » políeby národní, nazývají se také někdy školami národními. My zůstaneme 

 při jménu škol elementárních, jim za naší doby nejlépe příslušícím. 



• Triviální škola v starším smyslu učila kromě katechismu pouze mechanickým, 

 suchoparným, káravým spůsobera čtení, psaní, počítání, o jiných reálních předmětech 

 podle osobnosti učitelů jen výminečně se jednalo. Všecko se vnucovalo dětem, kteréž 

 jen za povolnou látku tvořitelům sloužily; o vzbuzení čilosti smyslů, o duševní samo- 

 činnosti ani se nepomyslilo. Když zřízení školek za našich časů, pro povahu nejmlad- 

 ších dítek k literárnímu učení ještě neschopných, přirozenějších s nimi nakládání spů- 

 sobů požadovalo, tu teprv se vyskytly protivy a nepřiměřenosti novějšího i staršího 

 učení. Viděli jsme na vlastní oči, jak děti v školkách otcovským, přirozeným spůsobem 

 radostně rozvinovaly vlohy a povahy sobě vtělené a milé pokroky přislibovaly, kdežto 

 pak vkročivše do škol normálních najednou se jako zvrhly, zakrněly, v mysli a mra- 

 vech zmalátněly, anebo se staly tvrdohlavými, rozpustilými, což ne tak vlastní jejich po- 

 vaze přičítati se mohlo, jako spíše bezcitnému, bezohlednému, dřívějšímu ve školce cele 

 protivnému s nimi nakládání. Pročež, když se jednou chvalitebná reforma stala na 

 nejnižším slupni vychování, měla také do vyšších postoupně dosahovati. Považuji tedy 

 za velikou podstatnou potřebu škol národních, elementárních, aby se v opatrovnách tomu 

 přiučily, jak by se s mládeží dospělejší na vyšší stupeň vzdělání nejlépe pokračovati 

 mělo. Školka docela by 'neměla učili liternímu umění, velkou zásluhu však by sobě zí- 

 skala tím, kdyby ve mladistvých myslích rozněcovala touhu, povstalou z poznané po- 

 třeby, naučiti se pořádně čísli, psáti, počítati a dosáhnouti ještě jiných umění a vědo- 

 mostí. Na takovém základě může i škola přísněji, a však vlídně a otcovsky, bez 

 hrůzovlády dále pokračovati a vzrostlejší mládež dle povolání a stavu dále vzdělávati. 

 Bylo by mně zde promluviti o poměrech již více umných nežli dříve, jaké by měla škola 

 elementární chovati k přírodě a k jejímu poznání. Obmezím se na málo poznamenání. 



. Předně zachovej se dle možnosti i zde, zvláště na venku, přímý poměr k přírodě, jako 

 to bylo v opatrovně, jen arci na vyšším stupni, obsahu širšího, spůsobem praktickým a při- 

 měřeně potřebám stavu a povolání. Učiteli služtež na základ vědy přírodní, staniž se 

 lo ale tak zakrytě, aby učeň ani o tom tušeni neměl. Učitel nedávej sobě pohled uče- 

 nosti z knčh a vyšších škol získané, učení jeho plyniž samovolně jako přirozená vlast- 

 nost. Tím více bude působiti, tím živěji se vtisknou jeho slova, pochopí se jeho my- 



. šlénky. Pročež chraniž se on každé nauky, která v umu jeho ještě neuzrála, která by 

 jej nutila učené prostředky bráti na pomoc. 



To platí zvláště na venku. Selský lid, jakož i jeho dospělejší mládež, chová 

 se k učeným stavům velmi nedůvěrně. Bylyf od ledajakýchs mudrlantů často ošizeni, 

 což v nich zbudilo nedůvěru, která právě tam těžce se vykořeniti dá, kde mysl vůbec 



