136' 



ráda předsudky, příslovím, podáním se řídí. Vysvitá z toho důležitost přípravného učení 

 učitelův. Učitel venkovský mčl by býti v potřebných jemu naukách docela hotov a do- 

 zrálý, af by toho byla dost skrovná zásoba ; zde polovičnosti se netrpí. 



Pravili jsme, že i školní mládež s přírodou přímo obcovali má. Nevylučují se 

 tím jiné přírodovědní prostředky, jako obrazy, sbírky, zkoušky. Vymáháf dospělejší 

 mysl mladíkova také širšího rozhledu ve přírodě. Mají-li se státi smyslné představy 

 a obrazy ponětími povšechnými, třeba, aby přestaly lpíti na názorech jednotlivých, a po 

 mnohosti podobných stejnorodných výjevů se povznesly. Ve všem pak budiž přísiiě 

 šetříno přiměřenosti. Jinak se chovati třeba k mládeži vyšších, jinak k mládeži nižších 

 stavů, jinak ve školách velkoměstských, jinak v maloměstských a vesnických, tu pak 

 podlé okolností přírody bohaté nebo chudé, rozmanité nebo jednoduché. 



Oučel školy elementární jest hlavně také, připravovati junošstvo k budoucím sta- 

 vům, živnostem, řemeslům, podati mu známost toho, čeho mu znáti potřebí, ano i co 

 možná s pracemi, nástroji a jinými prostředky, vzory, plány, modelly je seznámiti. 

 Čiiíme v tom co možná, dokud skromnost našich časů více nedovoluje, zůstavujíce 

 vyšším ústavům mládež v tom ohledu šfastnější. Jenom opětně to žádám, aby škola, 

 zvláště venkovská, suchoparným literárním učením od přírody se příliš nevzdalovala. 



Po skončeni školy elementární nastane mladíku doba, kdežto zase k přímějšímu 

 obcování s přírodou se navrátí. 



d) Škola životni. 



Nastanou léta služby, učednictví, tovaryšství řemeslnickéko. Většina na venku 

 věnuje se pracím rolnickým, hospodářským, budto co příští hospodářové a majetníci, 

 nebo co podruzi, dělníci, pacholci, pastýři, vozkové, buď u menších hospodářů nebo na 

 statcích velkopanských, kdežto mnohonásobné zábyvy vykonávají, až se i stanou šafáři, 

 anebo se jim udá vlastní sobě hospodářství zříditi. Mohli bychom tu rozbírati, v ja- 

 kém postavení se nachází rolník k veškeré přírodě, k půdě orné, k povčtrnosti, 

 rostlinstvu i živočišstvu. Ještě mnoho se musí přiučovati z cizí i vlastni zkušenosti, 

 aby se stal rozumným hospodářem, čehož nedosáhne jinak leč ustavičným pozoro- 

 váním výjevů přirozených. 



Třeba tu rozeznávati a posuzovati zeminy, obstarávati chování hnoje a pří- 

 slušné mrvení, orání, zaorávání, znáti rostliny polní a uměti je v příhodný čas zaší- 

 vati, bejlí pleniti, žíti, svážeti, mlátili, čistiti, chrániti, tříditi, k prodaji anebo k do- 

 mácím potřebám chystati ; každá pak rostlina žádá vlastní spůsob chování, vlastní prače 

 a starosti: jinaké obilí všeho druhu, jinaké zeliny, konopí a len, řepička, byliny 

 barvířské a t. d. Jinde též sadařstvím a zahradnictvím, nebo vinařstvím se baví ho- 

 spodář bud mimolně nebo výhradně, což arci zase obzvláštní směr jeho snah a prácí, 

 jeho vědomosti a zručnosti požaduje. Vzdělávání luk, chování dobytka, obstarávání 

 píce, kmiení, pasení, rozplozování, užití jeho v hospodářství, prodej a koupě činí zase 

 jiný neméně důležitý druh prací a průmyslu venkovského. Chování rostlin ovocných, 

 kuchyňských, pěstění květin, cizokrajných bylin a stromů věnuje se zvláště zahradník, 

 jehožto umění již výše sáhá, až k samému vědeckému poznání, jakož nám příklady 

 mnoha výtečných zahradníků okazují. Též lesnictví žádá obšírné známosti stromů a křo- 

 vin, pořádku jejich sázení, jejich kácení, chování pro zvěř nižší i velkou. — Za nej- 

 věrnějšího syna přírody pokládati se může myslivec, kterýžto většinu času pod šírým 



