138 



líže, a pomčrnfi malým přispěním sil člověčích mnohem více se vydobývá, nežli by sou- 

 kromým a domácím namáliánim stáli se mohlo. Dělniclvo mlynářské má také, jak to ve 

 fabrikách bývá, různé úkoly a hodnosti; tady léž platí zásada rozdělování práce a jakýsi 

 pořádek osobné podřízenosti. Protož není divu , že za našich dnů v zemích moderní 

 kultury na mnoha místech mlýny, zvláště parní, v pravé, velikolepé fabriky vynikly. 

 Takové uvažování , které vede do vyšších kruhů státního a společenského živobytí, zdá 

 se nás odváděti od prvního našeho stanoviště, kdežto považujeme hd náš v jeho přímém 

 a naprostém poměru k přírodě a jejímu poznání. Vrafme se ledy k mlynáři na venku, 

 jak jej dosaváde v původní sprostotě nacházíme. Nezdá se arci býti v tak úzkém spo- 

 jení s přírodou jako rolník aneb kdokoliv z jiných odvětví hospodářství, a však zrůst 

 obilí a jeho zdar neméně ho zajímá; on musí též dobře znáti hodnotu a zdárnost vše- 

 likých zrn obilních, aby dovedl s nimi přiměřeně nakládali a dobrou a zdravou mouku z nich 

 vyráběli. Sám pak, zásobu sobě nakoupiv, věděti má, jak je vybrati, jak chovati. Druhý 

 živel jeho, s kterým zachází a jehož vlastnosti dobře znáti musí, jest voda; on ji staví, při- 

 vádí i odvádí,jejími silami zavládá. Větrní mlynář léž větrům at rozumí. Nejblíže se mly- 

 náře týká poznání a umění strojnické. Mlynář, a kdož se tomu řemeslu vyučil, jest hlavně 

 mechanik. Nejenom že má umět s mlýnem , složenou to mašinou, dobře zacházeti, jej 

 vždy v dobrém stavu udržovati, potřebné správy nařizovati nebo sám vykonávati; Iřebat 

 i někdy nový mlýn stavěti a příslušné práce řídili. Již tedy mlynářský tovaryš bývá spolu 

 vodařem, tesařem, kameníkem, zná se v pracích kovářských, zámečnických, ano i slavi- 

 lelství pod vodou i nad vodou, i rozličných druhů hospodářství, krmení dobytka, chování 

 koní a. 1. d. všímali si musí. Mohlt by někdo namítnouti, že strojnictví nenáleží vlastně 

 k známostem a umělostem přírodním, že pouze z důmyslu pochází; tenf by ale i tvrditi 

 musel, že tíže a všechny z ní pocházející pohyby nenáležejí k přírodě a nepodléhají 

 jejím zákonům. K mlynářství také náleží robení krup všech druhů , a mletí sladu pro 

 sládky. S mlýnem bývá také ve spojení nástroj k řezání prken , a obstaráván též od 

 chasy mlynářské. Hotovení škrobu stává se buď po domácku, bud také ve vlastních 

 fabrikách , a liší se značně od mlynářství , ačkoliv i mouka ze škrobu na obyčejných 

 mlýnech se dělati může. Ovšem chasníku mlynářskému robení škrobu docela cizí ne- 

 bude. Jsouf ještě jiné spůsoby rozdrobovaní různých látek fabričních , jako barvin, 

 Iřísla, sádry a j., které nástroji mlýnu podobnými se vykonávají i podobné k mlynář- 

 ským známosti strojnické požadují, z čehož ještě více vysvitá co nahoře praveno bylo, 

 že mlynář jest pravý mechanik. Výrobky mlýnu, mouka, kroupy , škrob, tluč ze sladu, 

 přecházejí předně do domácích potřeb, pak i k pekařům, cukrářům, sládkům, vinopalům, 

 kdežto je vařením, pečením, kysáním, přepuzováním další proměny očekávají. Zdálo 

 by se, že tyto živnosti , ježto látky přírodní již z druhé ruky dostávají , v zaměstnáni 

 svém od přírody samé ještě více se vzdalují. Však i zde platí, co nahoře praveno 

 o strojnictví, ačkoli v jiném rozsahu. Co z obilí a mouky vařením, kvašením, pečením, 

 přepuzováním a kysáním se vydobývá , jest výrobek lučební, chemický, a kdož by směl 

 pochybovali, že chemie nenáleží k známostem a umělostem přírodním ? 



Obrátíme se k hornictví, kdežto mimo rolnictví zajisté člověk v nejužším spojení 

 s přírodou činnost svou vyvádí. Také horník vzdělává zem, ano i skály, vrstvy a sluje 

 podzemní, a vydobývá z nich všeliké kamení, rudy a ko\7. Tyto pak kameník, hutník 

 dále vypravují, aby se staly látkou dalšího tvoření a přetvorování rozličných řemesel 

 a umělostí, a konečně sloužily člověku na všelikých stupních jeho vzdělanosti k dosa- 



