156 



O pěstováni vina v Čechách, 

 Sepsal Filip Čermák. 

 (Pokračování.) 



Jeho druhové. 



Réví se počítá přemnoho drnhů, ačkoli vino co nápoj toliko v bílé a červené se děli. Dle 

 barvy hroznů jest: 1) zelené, n. p. zelený tarant ; 2) zelené do bělava, cinifal, běl, moravka; 

 3) bélavé, běloočka ; 4) zažloutlé, lampart; 5) žinté, n. p. brynčt, álechtlcké; 6) přižíralé, muškát 

 zlatý ; 7) žlnté do červena, cibaba : 8) růžové, ryvola červená : 9) červené, tarant červený ; 

 10) červené do tmavá, tramín; 11) fialové, cinifal černý; 13) modré, roučí, karmazín, tvrďak, mo- 

 dřina; 13) černé, bnzín, muškát černý; 14) popelavé, tarant šedivý. 



Tito dráhové nejen barvou hroznn, alebrž i hroznem samým, ano i listím, ba i v spůsobu 

 dřeva a v zrostu velmi se od sebe liší. Mimo to každý z těchto druhů opět na viee oddruží se 

 rozstnpnje ; tak n. p. ono kníže všeho českého vina, roučí, děli se dle listí : v šedolisté, kulolisté, 

 lesknolisté a t. d. ; dle hroznu: v drobnozrné, ušaté (tento jest nejlepší druh, hrozen jest veliký 

 a n stopkj mívá ještě jeden neb i dva menší hroznj, odtud ušaté) a t. d. Ostatně na vinicích, kde 

 se víno lisuje, nehledí se na to, mnoho-li druhů, nýbrž raději na to, jací jsou ; nebot každý druh 

 nehodí se dobře do sudu. Tak n. p. cinifal jest výborný k jídlu, podobné i muškát, když dobře 

 vyzraje, do sudu ale ani ten ani onen není valný. V Mělníka bledí se toliko na roučí, onen výtečný 

 dar Karla FV. Kdokoliv by si vinici zakládal, vol toliko roučí a sice ušaté, neb toto jest oejvý- 

 tečnější dle výnosn, a mimo to povždy, byť 1 špatný rok byl, předce jest spíše k potřebě nežli jiné, 

 zvláště bílé: ono se muže též lisovat na spůsob bílého. Ostatně ronči neui tak onrodné, jako jsou 

 druhové bílého vína. Kdo ale n stavení, n. p. ve štítu, kde hojně slunce bije, buď pro okrasu buď 

 pro užitek réví sází, vol raději bílé druhy, n. p. tarant bílý, cinifal zelený, bělavý neb kropenatý, 

 anebo muškát; předně, jak jsem pravil, jsou mnohem ourodnější nežli černí druhové, a byt i ve 

 vinici zdlouhavěji vyzrávali, na slunci parném předce dozrají, a mimo to zůstanou zachráněni od 

 vrabců. Tito ptáci totiž jsou velicí ctitelově černého vína, na bílé ale hrabě nedrží; snad se do- 

 mnívají, že není zralé. 



Půda. 



Réví miluje horkou půda a výsluní, pročež všecky naše dobré vinice nalézají se toliko v teplej- 

 ších krajinách a jsou povždy na jih položeny; pakli kde na sever neb jinam jsou obráceny, ale- 

 spoň naproti nim nalézá se přívrší k jihu odpadávající a vyšší, aby chránilo vinici proti půlnočním 

 větrům. Vinice Mělnické a všecky toho pojmenováni, totiž od Záboře přes Mělník až k Liběchovu, 

 leží skorém veskrz na svahu; na vysokých stráních žádné; na rovinách, vlastně na onpadech, 

 mnohé ; Žernosecké však leží skorém naskrze na při vrších a kopcích ; ostatně všecky, ty i ony, nad 

 I..abem neb toho na blízku. .Tsoa to krajiny samy v sobě teplé, nízko ležící, skorém zcela na výsluní, 

 a k tomu ještě proti půlnoci horami ochráněné. Mimo to i voda, zvláště řeky, jsou vinicím velmi 

 prospěšný; nejenom že na podzim a z jara srážejí mrazy, aby vinicím neškodily, ale ony vydávají 

 ze sebe i výpar, jenž vino zarosuje. 



V i it i c e. 



Vinice jsnn dvojího druhu : řádkové a matené. Řádkové jsou z novějších času, a mají své po- 

 jmenování od řad, v jaké jsou sazeny keře. Matené jsou ještě z dřevnějších dob; v těch stojí keře 

 mimo všecko řádění, jako bývaly druhdy a místy doposavad jsou staré zahrady neb lesy. 



Kdo zakládá vinici, ndělá dobře, když ji založí do řádků ; vinice taková se lehčeji vzdělává, 

 snadněji se přehlédne, vítr i slunce mohoa lépe ončlnkovatl, při překládání muže se každého keře 

 dobře použit a nic nemůže býti vynecháno neb zanedbáno ; ale taková vlnice potřebuje mnoho hnoje. 

 Matenou vinici přesázet v řádkovou, stojí skorém více, nežli zakládáni zcela nové. Větší vinice 

 dělí se v malé viničky, jenž se č t v r t m i nazývají Tak mnohá vinice má dvě, jiná tři, a jiná třeba 



