164 



že jedna kost nad druhou přímo slojí, skoro jako u člověka, na čemž hlavně nepoměrná 

 výška končetin slonových se zakládá. Poněvadž není zde místa, abychom se v zevrubné 

 popsání kostry jednotlivých podrodů slona i ostatních rodů chobotna- (Obr. 3.) 



tých pustili, sloužiž krátký popis kostry slona afrického za vše- 

 obecný přiklad skladby oněch obrů mezi čtvernožci. Lebka slona 

 jest nám již proto důležitá, že u podobných lebek již vymřelých 

 zvírat uzavírati lze na podobné formy měkkých částí, jak je známe 

 u živých slonů. Věru, kdyby v horkých krajinách Afriky a Asie 

 rod oněch chobotníků se nebyl zachoval, jenž druhdy až do ledové 

 Sibirie byl rozšířen, nikdo by si nebyl v stavu představiti zvíře, 

 kterému ony kosti náležely, jenž se tak často vykopávají. Jest něco 

 neobyčejného ta lebka na krátkém krku, a k tomu ještě dlouhé 

 zuby, které, kdyby i zvíře klečelo, nedopouštějí, aby se potrava do 

 huby dostala. Žádná fantasie by nebyla v stavu , tak mohutný 

 a spolu obratný ústroj si vymysliti, jakým jest chobot. Poněvadž 

 ale na štěstí víme, že slonové mají rypák, tedy nám také hned na- 

 padá, že celá lebka ku podpoře a k připevnění chobotu výhradně 

 spůsobnou učiněna jest. Mezičelistní kosti , ve kterých i dlouhé 

 zuby čili kly spočívají (viz průřez obr. 2.), hlavně slouží k nasazení 

 svalů chobotních. 



Nozdry, jak lze viděti v obr. 1. a 2., stojí uprostřed hlavy, tak že lebka skoro 

 podobnost má s člověčí. Vlastně by ale nozdry nestály jinak než u jiných čtvernožců, 

 to jest v jedné čáře s mozkem, jak na vyobrazeném průřezu se spatřuje, kdyby kosti 

 čelní a postranní nebyly tak vypouchlé, že onu vysokou lebku tvoří, a to jen proto, 

 aby i nad nozdrami tolik masa pro rypák se nasaditi mohlo, kolik pod nimi od mezi- 

 čelistní kosti vychází, a aby trouby z obou nozderníoh kostí až ke špice dlouhélio cho- 

 botu probíhající, docela uprostřed masitého válce položeny byly. Taktéž k silné lícní 

 kosti veliká část rypáku se nasadí. Stoličky sedí v hořejší čelisti, která od zadu lebky 

 hned pod míšní derou až k mezičelistní kosti sáhá a zadní stěnu trub tvoří, ve kterých 

 kly sedí. Mohutná dolejší čelist, ve které jako v hořejší taktéž jen jedna stolička na 

 každé straně sedí, jest napřed prodloužena v dolů ohnutý zobák, k němuž pohyblivý 

 dlouhý pysk připevněn jest. Jiných zubů mimo čtyry stoličky a dva kly není u slona. 



Kloubní kost dolejší čelisti jest napříč postavena a velmi široká, jako u všech kopyt- 

 náčů, kteří rostlinné látky roztírají. Tato pak přiléhá ku kloubnímu povrchu skráříové 

 kosti, která mimo to mocným žvýkacím svalům k násadě slouží. Celé to postavení 

 působí, že čelisti při žvýkání s jedné strany na druhou se pohybují, jak to u vola 

 i u koně pozorovati lze, ješto šelmy, klouby rovně postavené a více ukulatělé majíce, 

 zdola nahoru kousají. O sedmi krčních obratlech bylo již řečeno, že jsou poměrně 

 velmi malé a zploštělé ; první, atlas čili hlavonos, liší se od atlasů ostatních ssavců 

 mimo svou pouhou velikost tím, že jeho příční výrůstky jsou velmi malé. 



Poznati lze, že i krční svaly jen málo jsou vyvinuty, nebof není pro ně mnoho 

 místa k nasazení. Za to ale poslední krční obratel a první tři z dvaceti prsních obratlů 

 mají velmi dlouhé trny, které k zadu zase zmenšené se nacházejí na všeeh třech be- 

 -drních a čtyřech křížních obratlech, až konečně na posledních ocasních obratlech pre- 

 'Stávají. Ony dlouhé trny slouží zvláště k nasazení silných svalů, které se od ramen 



