166 



pák se skracuje; skrčením pružních tak se všech stran se stlačí, že se prodlužuje; 

 a skrčením ostatních vláken rozličného smčru na tu stranu se kroutí, na které 

 skrčeni se stalo. Na špičce chobotu nad oustím nozder stojí tak nazvaný slonový prst, 

 který pro sebe všecky ony pohyby vykonává, jako veliký chobot. O obratnosti rypáku 

 podáme později příklady. Hlavně slouží slonu ku podávání píce do huby, taktéž slon 

 rypákem pije. Prostřednfi stává se to, když z lahvice pije, kdežto ji chobotem uchopí 

 a do huby vylije. Bezprostředně se to děje, když slon vodu nozdrami ssaje, lu chobot 

 do výšky vyzdvihne, tak že voda podnebními otvory do hltánu teče. 



Poněvadž má slon jako velryb chřtán vyvýšený a jícen hluboký, tedy jako úvod- 

 ních ssavců voda ve dvou proudech okolo chřtánu do jícnu teče, beze všeho nebez- 

 pečenství udušení. 



Než ještě se obrátíme ku popisování jednotlivých podrodů, promluvíme o růstu 

 a o střídání se zubů, což v tak rozsáhlé míře u žádných jiných zvířat se nenachází. 

 Mimo to i vyvinování se zubů velmi důležité jest k vysvětlení formy jejich, klerú 

 u jednotlivých rodů popisovati budeme a které hlavně slouží zeměznalcům k určování 

 vymřelých slonův. 



Zuby slonů vyvinují se, jako zuby všech ssavců, v mošničkách v čeUsti spočí- 

 vajících. Všeobecný růst ssavčích zubů záleží v tom, že kel zubní, měkká, huspu- 

 novilá, cévami a nervy protkaná látka v oné mošničce sedící, na svém povrchu kostěnou 

 látku vypociije, která tvrdnouc vždy tlustší i tlustší pochvu nade klem tvoří; s druhé 

 strany vypocuje vnitřní blána raošničky tvrdší látku, tak nazvaný email zubů, který vrstvami 

 se odsadí na tvořící se koruně. Dorostl-li zub poněkud, tedy i pod sebe kel více a více 

 kostěné látky vypocuje a tím kořen utvoří, který zrůstáním svým spolu celý zub na 

 světlo vytlačí. Nejlépe lze toto vyvinování pozorovati u zubů s jednoduchou korunou 

 a jedním kořenem, jaké jsou přední zuby člověka a telete, tesáky šelem. Stoličky 

 s třemi kořeny a korunami mohou se považovati za tři srostlé tesáky, a slonová sto- 

 (Obr. 4.) lička (obr. 4.) nebo mastodontova (obr. 5.) (Obr. 5.) 



■ako dvě srostlé řady lidských stoliček, 

 každá po pěti a více zubech. Mimo to 

 se ústroj zubní u slona tím liší od téhož 

 ústroje jiných zvířat , že stoličky, jak 

 mile se opotřebují, ihned nově vyrost- 

 lými bývají nahrazeny, což děje se ne- 

 ustále až do nejvyššího stáří, u jiných 

 pak zvířat jen jednou se stává s tak nazvanými mléčními zuby. Podivná podoba stoli- 

 ček slonových již jest založena v zubním klu a v mošničce. Kel totiž, který jako všecky 

 zárodky živočišního vzrůstu, hojnými cévami a nervy jest opatřen, tvoří na dně moš- 

 ničky řady výstupků, jako kdyby několik zdí za sebou bylo slaveno. Vnitřní blána 

 mošničky zase tvoří přehyby, které do mezer těchto zídek sáhají. Kel vycezuje látku 

 kostěnou, a sice předně na jednotlivých místech, tím spůsobem, že první kostní částky 

 zubů jako cimbuří na zdech sedí. Vnitřní blána mošničky ono cimbuří ihned emailem 

 pokrývá. Tak pořade kel zdola, vrstvu po vrstvě, kostěnou látku, shora zase přehyby 

 v blány email vypocují, samy ale zároveň se zvětšováním se čehstí na všecky strany 

 rostou. Rozumí se, že vypečené látky tutéž podobu mají, jako kelní zídky a rovnoběžné 

 S nimi přehyby blány, mezi kterými tvrdé části se utvořily. 



