167 



Po nějakém čase ale přehyby emailové blány od mezer kelních se vzdalují, 

 až docela se narovnají, tak že blána ta nad mladým zubem jako klenutí se rozprostírá. 

 Tu i přestává email vypocovali, místo něhož vycezuje kostěnou látku, mnohem měkči 

 nežli onu, která tvoří kel, a ta potom všechny cimbuří a zdi mladého zubu pokryje, tak 

 že zub hladký povrch obdrží. Zatím kel i dolů svou kostěnou látku vycezuje, a sice 

 v mezerách, které se na zpodní části jeho nacházejí, jako brány v dotčených zdech. 

 Z toho se utvoří kořeny, více a více dolů jakož i v tlouštce rostoucí, tak že jen malé 

 trubky ještě zůstávají, jimiž jdou nervy do vnitřní dutiny. 



Tím i zub na světlo vyrazí, což se stává v druhém měsíci po narození. Jak mile 

 se zub k žvýkání upotrebuje, také se setře. Nejdříve se odetře ona kostní látka, kterou 

 blána mošničky posléze vypotila, tak, že brzo jeví se emailem pokryté cimbuří na 

 spůsob puntíků. Tyto setřou se pak až na kostní látku, a brzo celé cimbuří se otře, lak 

 že zdi kostní jako příční stužky se jeví, majíce v mezerách ješté měkkou kostní látku, 

 a každá stužka obklíčena jest dvěma emailovými pruhy (viz obr. 4). Konečně i to 

 všecko se spotřebuje až na kostní látku nad začátkem kořenů, načež zub hnije a vy- 

 padá. Poněvadž ale, co jsme zapomněli říci, zub nerovně se vyvinuje a vždy přední 

 část větší jest než zadní, ano i zub s předkem dříve z čelisti vyráží, tedy i přední část 

 dříve se spotřebuje, tak že někdy všecky stupně vyvinování a stírání na jednom 

 zubu se mohou pozorovati. Zatím ale za prvním zubem v čelisti již valně zvětšené 

 nový se počal tvořiti, který, jak mile polovice prvního jest setřena, vyráží, a svou 

 přední, vyšší část k žvýkání podává. Každý nový zub sestaven jest z více zídek než 

 byl předešlý, tak že ve zvětšující se čelisti vždy větší a větši zuby se jeví. O počtu 

 těchto zídek a tedy i stužek ušetřených zubů mluviti budeme při popisování jednotlivých 

 rodů, ku kterému hned pi-ikročíme. Ještě musíme promluviti o klech slona, které 

 od starých za rohy držány byly, vlastně ale, jakkoliv jsou oblé, ničím jiným nejsou než 

 řezáky, proto že v mezičelistní kosti sedí (viz obr. 2.). Tyto veliké zuby tím se při- 

 bližuji k řezákům hlodavců, že nemají kořenů a kel jejich neustále látku cedí, tak že 

 pořade rostou, nesetrou-li se, ano časlo u krotkých ve velikém kruhu k zadu až do 

 kůže hlavy zarostnu. To samé se již pozorovalo také u zajíců, myší a veverek, 

 zvláště když zpodní řezáky byly vylomeny, tak že hořejšími již kousati a je otírati ne- 

 mohly. Řezák slona skládá se ze samých komolí do sebe zastrčených, z kostěné velmi 

 tvrdé látky, tak nazvané slonové kosti. Emailová vrstva, celý tesák pokrývající, jest 

 velmi tenká. 



Slonové se rozdělují ve dvoje podřadí, v slony, u kterých emailové pláty na 

 olřených stoličkách routovité figury tvoří, a v slony, u kterých emailové vrstvy na spů- 

 sob příčních stužek vynikají. Do prvního podřadí náleží mimo několik vymřelých rodů 

 slon africký, Elephas africanus. Vyvinování zubů slonových, jež jsme nahoře po- 

 daly, vzato bylo od indického slona k vysvětlení rozdílné formy stoliček, u slona afri- 

 ckého stačí přidati, že kel zubní u tohoto netvoří souběžné stěny, od sebe odstáva- 

 jící, nýbrž že tyto zdi v prostřední čáře se šíři a tak spojují. Ostatně vypocují kostě- 

 nou látku, a tato shora emailovou blánou se pokrývá a později cementem, jako u in- 

 dického slona. Jen ještě ten rozdíl jest , že u slona afrického jest mnohem méně 

 takových rout, nežli u indického je stužek, za to ale jsou mnohem širší. Mladý afri- 

 cký má routy, kdežto indický má pět příčních stužek; a třecí zuby, které u indického 

 asi 13—14 stužek mají, nemají u afrického více než 9—10 rout. Africký slon 



