169 



rychle pádí a koně často dostihuje, kdežto vždy chobotem uchvátí lovce, který naň 

 střelil. Když se z předu na slona střílí, méří myslivec na ušnice, pak nejsnadněji trefí 

 do srdce. Do hlavy slříloli jest zbytečné, proto že mozek v poměru jest příliš malý 

 (viz průřez obr. 2.), aby se mohlo do něho trefiti ; koule ■ vždy vázne v kosti. 



Rod, podle stoliček velmi podobný k africkému, jest zkamenělý Elephas priscus; 

 který se na několika místech v Německu nalezl. Jiný zkamenělý slon s podobnými zuby, ale 

 mnohem nižší lebkou, Elephas planifrons, nachází se v třelihorních vrstvách východní Indie. 



Obrátíme se k podřadí slonů, jenž mají stoličky s rovnoběžnými stužkami emai- 

 lovými. První z nich, indický slon (Elephas indicus), liší se od afrického kromě 

 zubů mnohem vyšší hlavou a o polovic kratšíma ušima. Průřez lebky obr. 2. jest vzat 

 od indického slona, z čehož lze rozdíl výšky posouditi. Barva jeho bývá černá. Toto 

 zvíře žije ve velikých stádech v lesích přední a zadní Indie, sousední Cíny, ostrovů 

 Ceylon, Sumatra, Borneo a Celebes. Navzdor mnohým pronásledováním plemení se 

 značně v některých těchto zemích, jejichž rozsáhlé lesy mu hojnou potravu poskytují, 

 i často stává se polím a sadům nebezpečným. Za to se ale nechá od hlídačů pro 

 svou lahodnou povahu lehce zahnati, aniž se na odpor staví. Jen nejstarší samci, ze 

 stáda vyloučení, bloudí po lesích a ve své zlomyslné povaze často neštěstí páchají, an 

 do vesnic zabíhají a lidi, dobytek a všecko, co se jim namítne, zašlapají. Zlomyslnost 

 takového runkadora, jak ho Indové jmenují, často prý takového stupně dosahuje, že 

 když člověk od něho pronásledovaný na stromě outočiště si hledá, tesáky se pokouší 

 strom podkopati a všecky větve chobotem otrhá. 



Slonové tím se liší od většího dílu jiných ssavců, že čas říjení skoro u každého 

 jednotlivého jest jiný. Poznává se tím, že ze žláz nad chobotem lepkavá tekutina se vy- 

 cezuje, na níž se rády včely shromažďují. Nejvíce ale padá tento čas na jaro nebo na podzim. 

 Samice nosí dvacet měsíců a osmnáct dní, po kterémžto čase asi tři střevíce veliké mládě 

 porodí. Kojeňátko ssaje hubou, při čemž vyzdviženým chobotem vemeno tlačí a tak 

 vytékání mléka usnadňuje. Matky při stádě kojí všecka mláďata k stádu náležející bez 

 rozdílu, ale jen dokud jsou v divokém stavu ; krotké samičky jen svoje mládě připouštějí. 



Od nejstarších časů jest slon u Indů zdomácnělý, a pro svou sílu a své schopnosti 

 jest nejlepší dobytek. V lesích, každoročně mnoho tisíc se jich pochytá a zkrotí. Lov 

 není ve všech místech stejný. Na Ceylonu vykopávají se jámy a prkny se lehce přikrývají- 

 Slonové, kteří se v těchto jamách chytí, upoutají se provazy, pak je krotitelé vytáhnou 

 a dají je krotkým slonům do učení, kteří divokého, jak mile něčím lesní svou surovost jeví, 

 choboty svými tak zmlátí, že brzo se z něho sfane dobrý občan. Taktéž někdy Indové slona 

 v jámě nechávají, a jedna osoba ho každodenně několikráte krmí, až slon se s mužem se- 

 známí a od něho se vésti dá. Též krotké samice potřebují se klovu v čas říjení, kde pro- 

 nikavý křik vydávají lákajíce divoké samce, kteréž se pak upoutati dají. Král Siam- 

 ský dává stádo divokých slonů od vojáků obklíčiti a ohně zapáliti, mimo to se 

 ještě postaví v kruh děla a řady krotkých slonů. Tyto kruhy vždy ouže a ouže se 

 táhnou, až stádo, zastrašené bubnováním, střílením a bleskem ohňů, do ohrady se vehnati 

 dá. Tam jim lovci zadní nohy upoutají, a dva krotcí slonové doprovázejí pak každého 

 divokého do stáje. Již v několika nedělech může chycený slon ku práci se potřebovali. 



Krotký slon pracuje více nežli snad šest koní, ale též žádá od svého pána více 

 dohlídky a hojnou píci. Obyčejně se mu dává denně sto liber vařené neb syrové rejže 

 s vodou, k pití potřebuje za den asi padesát galon (galona — 3 pinty) vody. Zvláště se užívá 



