170 



v Indii slonů k nošeni velikých břemen, a chce-Ii sobě Čtenář představiti spůsob práce 

 slonové, tedy sluší věděti, že každého místečka na těle onoho obra se používá, že na 

 zádech, na krku, na hlavě, rypáku, i na dlouhých zubech sudy a balíky mají připevněné, 

 a na zádech často do takové výšky nahromaděné , že se slon podobá k chodící věži, 

 div že rovnováliu neztratí. Také do huby se mu ještě dává silný provaz, který sto- 

 ličkami drží a na němž bývají ještě trámy a jiná břemena přivázána. Nosí tedy slon asi 

 tolik jako tři neb čtyři velbloudi, co ho ale pro Inda zvláště drahocenným dělá, jest, 

 že není sprostým nosičem jako osel a velbloud, nýbrž že i šetrně s naloženým zbožím 

 zachází, a jakoby s chutí pro svého pána pracoval, vždycky na to hledí , aby svěřené 

 jemu věci neporouchané se dostaly na naznačené místo. Nemáme příkladu v ostatním 

 zvířectvu takového rozumu, jaký jeví slon. Klade-li zboží do lodí, vyhledá suchá místa ; 

 vít on, že člověk nechce, aby věci promokly, a jedná tedy ku prospěchu pána svého 

 docela proti své přirozené povaze; nebot slon sám miluje vodu a všecku píci rád ve 

 vodě si namáčí. I pes i kůň milují svého pána a rádi mu jsou po vůli, slon ale člo- 

 věka vůbec za svého pána uznává a hledí si získat jeho spokojenost. 



Jeden slon v Mahii (v Indii), vypravuje Toreen, byl od svého pána pronajímán 

 za určitou sumu denně rozličným kupcům, a všem stejnou věrností sloužil. U jednoho 

 dřevaře měl úlohu trámy z řeky na břeh vytahovati, které vždycky na večír od otroků 

 na hromady byly urovnány. Jednoho večera, když otrokové přišli, viděli, jak slon sám 

 trámy urovnává docela tak , jak oď lidí byl viděl. Neměl při tom svého obyčejného 

 vůdce, nýbrž malý chlapec ho hlídal, který ani nevěděl, jak se slonovi něco přikazuje. 



Slon zná dobře slova, která jeho pamlsky vyznačují, a dvojnásobnou silou pra- 

 cuje, přislíbí-li se mu kořalka neb ovoce. Nedrží-li ale vůdce svoje přislíbení, tedy slon 

 se pomsti. Na štěstí nebývá obyčejně jeho pomsta nebezpečná; uspokojujef se skoro 

 vždy člověka zastrašiti. Bud ho postříká vodou, bud šaty mu roztrhá nebo nějaké ná- 

 řadí mu zláme. Známa jest pomsta jednoho slona v Paříži, Malíř jeden chtěl slona 

 v menažerii malovati, a sice s vyzdviženým rypákem. K tomu cíli mu házel sloužící 

 malířův jablka do huby. Malíř přikázal sloužícímu, aby se jen stavěl jakoby házeti chtěl, 

 by jaLlek ušetřil, načež slon po nějakém čase, dobře věda že vychází toto škádleni od 

 pána, do rypáku si vody nabral a jí malbu postříkal, tak že ji zkazil. Vůbec rozeznává 

 slon vždy dobře vinného od nevinného, pročež na honbě vždy jen toho pronásleduje, 

 který ho ranil, a jiným lidem, n. p. honcům, neublíží. Vděčnost jeho ještě jest větší 

 nežli jeho pomstychtivost, /námot dosti příkladů, že slonové, kteří do lesů se utekli, 

 když zase chyceni byli, jen těm lidem k sObě se přiblížiti dali, kteří jim dříve kořalku 



byli dávali. 



(Dokončeni.) 



O postavení sluneční soustavy v prostoru světovém. 



Od Dr. Vojtěcha Kuneáe. 



7. 

 Země. 

 Vlastnímu našemu bydUšti, náležejícímu též ku planetám okolo slunce obíhají- 

 cím, věnovati chceme jenom takové úvahy, které patří do oboru hvězdářství. Na první 

 pohled jeví se nám země, jako rovina ke všem stranám bez konce se rozprostírající, 

 klerá spočívá na pevném a jistém podstavu a nad kterou jako klenutí se vypíná nebe 



