171 



se svými oblaky a hvězdami. A však dost malá pozornost k tornu stačí, abychom se 

 přcsvčdíili, že to vše jenOm zdánlivé jest. DennĎ vidíme na východě vystupovati slunce 

 a zacházeti na západe, aniž nám napadá pochybovati o totožnosti toho slunce. Totéž 

 znamenáme při mřsíci a při ostatních hvězdách nebeských. Všecka tato nebeská tělesa 

 musejí tedy procházeli pod zemí, tak že z onoho kruhu, jejž pohybování jejich okolo 

 nás tvoří, vidíme jenom tu íást, která jest nad zemí, an druhá část jeho přikryta jest 

 od země samé a proto nám neviditelna. 



Tím nuceni jsme přijmouti, že země v jisté meze uzavřena volně v prostoru svě- 

 tovém se vznáší. Poněvadž pak dále stín téže země, jejž pozorovati můžeme při zatměních 

 měsíce, v každém směru kruhovou podobu jeví, což jenom při kouli míslo míti může, 

 musíme připustiti, že země jest koule aneb aspoň podobou svou velmi se ku kouli při- 

 bližuje. Touto kulatou podobou země vysvětluje se, proč se nám, stojícím na nějakém 

 vrchu anebo jiném vyvýšeném místě, zdá, jakoby na všech stranách byla obmezena kru- 

 hem. Vždy spatřujeme nejkrajnější předměty na zemi, které obzor náš ohraničují, 

 v stejné vzdálenosti a stejné hloubce pod sebou. Nejzevrubnější měření potvrzují tento 

 úkaz, který jenom při kouli míslo míti může, ouplně. K těmto již o sobě nevývratným 

 důkazům kulatosti země přistupují ještě jiné, neméně podstatné důvody, kterých však 

 tuto tím spíše mlčením pominouti můžeme, an již sotva kdo pochybuje o pravé po- 

 době země. 



Povrch zemský pokryt jest sice nesčíslnými nerovnostmi. Táhnouf se po ní celá 

 pásma hor, někdy na mnoho set mil, s vrcholy často neobyčejně vysokými ; ano místy 

 i mořem procházejí tvoříce v něm ostrovy. Než budiž i výška některých těchto hor- 

 ských vrcholů jakákoliv, ony vždy u srovnání k velikosti země jeví se jenom co nepa- 

 trné nerovnosti. Nejvyšší vrchol hory Dhavalagiri na Himalájí jest 25,000 střevíců vy- 

 soký, kdežto průměr země na rovníku obnáší 1719 mil. 



Zatím však není země žádná dokonalá koule, nýbrž zploštěná ; nebof na točnách 

 jest průměr její téměř o šest mil kratší. Tato zploštěnost pochází od rychlého jejího 

 otáčení se okolo své osy, čímž zevnitřní podoba její jest změněna: na prostředku o něco 

 zvýšena, po stranách pak stlačena. Že lakového něco v skutku jest možné, o tom 

 snadno můžeme se přesvědčili nastrčice z měkké hlíny utvořenou kouli na osu a rychle 

 ji v povětří otáčejíce. Rychlým tímto otáčením přijdou svrchní částky koule do většího 

 rozletu, nežli ty, které jsou blíže osy ; i musejí se tedy onyno více vzdalovati od je- 

 jího středu a dáti kouli podobu uprostřed zvýšenou. Děje-li se otáčení tak rychle, že 

 přitažlivost ku středu jest slabší nežli odslředivost, musejí se nejkrajnější částky od- 

 trhnouti. To samo by se muselo státi s oněmi částmi naší země, které leží na rovníku, 

 kdyby odslředivost nepůsobila na ně 289krát slaběji nežli přitažlivost středu zem- 

 ského. Kdyby obě sily tyto byly sobě stejné, byla by země ještě jednou tak dlouhá jako 

 široká. To by se stalo, kdyby její otáčení se okolo osy dalo se asi ITkrát tak rychle, 

 Jako se skutečně děje. Pak by na rovníku neměla těla žádné tíže více, zůstavena sama 

 sobě nepadala by více k zemi, nýbrž na každém místě nad zemí volně by stanula ne- 

 potřebujíce podpory. Však i při nynější zpleštitosti země jeví se rozdíl v líži na 

 rovníku a na točnách. Tělo, které na rovníku váží deset centů, váží na točnách o pět 

 liber méně. Kyvadelní hodiny, zřízené na rovníku tak, aby za den právě 24 hodin ušly, 

 šly by na točnách denně o 3 minuty a 43 sekund napřed. 



Z tohoto pohybu země okolo její osy necítíme ničeho, pročež zdá se nám, jakoby 



