« 173 



Na len ías dráha zemská společným vlivem planet vždy více se blíží k rovníku, 

 a tak stává se, že u nás slunce v letfi múné vysoko vystupuje a v zimě méně da- 

 leko na jih se vzdaluje ; zatím však jest rozdíl ten od roku k roku zcela nepatrný, 

 a teprv po tisíciletích vzroste ku poznatelnosti. Tato změna však uzavřena jest v jisté 

 meze, a spůsobené tím zmenšení slunečního tepla a zimního chladna nemůže v mírném 

 pásmu nikdy přesahovali jeden stupeíí, an v průměru roční teplota vždy stejnou zůstává. 



Druhá změna záleží v točení se celé dráhy s rovinou svou okolo slunce, 

 tak že přísluní padá vždy na jinou část roku. Na ten čas připadá přísluní na zimu, 

 asi deset dni po zimním slunovratu. Za 58 let připadne o den později, a asi za 

 10.000 let sejde se přísluní , s nejdelším dnem severní polokoule. Na teplotu bude to 

 míti méně vlivu, ovšem pak nějaký na délku ročních počasí. Nyní počítá se na se- 

 verní polokouli na zimu 89, na jaro 93 '4, na léto 93'/,, a na podzimek 90 dní. Po 

 10000 letech bude míli zima ^Z'/,., jaro 89, léto 89, podzimek 93% dne. 



Naproti tomu tepla v letě a chladna v zimě jenom velmi nepatrně přibude. Jak 

 trvání tak i teplota ročních počasí podrobeny by byly větším změnám posouváním se 

 přísluní, kdyby výstřednost dráhy zemské byla větší, jako jest n. p. při Maršoví a Mer- 

 kurovi. A však dráha zemská málo se uchyluje od kruhu, nebof výstřednost její ob- 

 náší jenom šedesátý díl poloměru jejího; také jsou změny její jen velmi nepatrné, 

 tak že by obyvatelé pozemští, nejsouce na to upozorněni zpytováním hvězdářů, ničeho 

 o tom nepozorovali. 



Vůbec rozeznáváme na zemi Iři částky ; pevné jádro její, vodu veliký díl povrchu 

 pokrývající, a vzduch tvořící takřka kulatou skořepinu okolo země. 



Zevnitřní kůra jádra zemského skládá se z rozličných látek, mezi nimiž nejhoj- 

 něji nalézají se žula, vápno, křemen, porfyr a hlína. O jádru samém nedá se nic 

 jistého ustanoviti, jen k tomu podobá se dle všeho, že hutnost jeho musí býti uvnitř 

 větší nežli na povrchu. Z mnohonásobného zpytování vyplývá, že země, totiž kůra 

 i jádro dohromady, SVakráte těžší jest nežli voda. Kromě rostoucí hutnosti znamená 

 se také přibývání teploty uvnitř země. Na každých 100 Pařížských střevíců hloubky 

 přibývá v průměru teploty o 1". Zdali toto přibývání teploty pokračuje až ke středu 

 země, anebo zdali se jenom na kůru obmezuje, o tom nedá se tak dlouho nabyti žádné 

 jistoty, pokud nám nelze vniknouti do samého vnitřku země. 



Pevná půda pokrývá jenom '/j zemského povrchu, an moře 7^ jeho zaujímá. Hloubka 

 moře obnáší mezi 120—26.000', i činilo by tedy velmi skrovnou část celého objemu země, 

 a však domnívají se někteří, že značné množství vody nalézá se pod povrchem jejím. Moře 

 poskytuje nám jeden z nejpamátnějších úkazů všeobecné přitažlivosti. Kdyby se země 

 skládala pouze z částí pevně sou- E 



visících, pak bychom si potřebo- :í***'^~**"^ 



vali všímali toliko pohybu středu, ,.•;/ >v\ 



ostatní všecka místa musela by jej // y. . 



následovati. A však tekutý povrch rj / \\ y-~^ 



vždycky jde za přitažlivostí, a kdy- '.I ^ '; Vf^ \M£ik^ 



koliv spousta vody zem obklopující '\ \ // 



Tíce nebo méně bývá přitažena '"-X >/ 



nežli střed země, tu pokaždé na- '^''S ^. ...t e^'' 



stane v oné spoustě vodní při- F 



měřený pohyb. Hlavně stává se to za příčinou přitažlivosti měsíce a slunce, 



