174 m . 



Budiž A měsíc a BD země. Patrno jest, že místo B jakožto bližší bude od mě- 

 síce přitaženo u větší míře, D pak jakožto vzdálenější u menší míre nežli střed. Rozdíl 

 tento není nepatrný, obnášejíc v průměru '/.jg celé přitažlivosti měsííní. Na straně 

 k měsíci obrácené pohybuje se tedy voda rychleji k měsíci nežli pevné jádro zemské, 

 pročež hrne se odevšad k B, z čehož povstává vypouchlost moře. Na druhé straně 

 u D pohybuje se jádro zemské rychleji k měsíci nežli voda, lato zůstává tedy pozadu 

 a tvoří také u D vypouchlinu skoro tak velikou jako u B. Tyto vypouchliny u B n D 

 nazývají se přílivem. Přítokem mořské vody k B a D nastane v místech meziležících 

 E a F ubyv vody, nazvaný odlivem. 



Měsíc spůsobuje takto vystoupení vody o 2'/^ střevíce. To však rozumí se 

 o prostřední vzdálenosti měsíce, nebof poněvadž měsíc za příčinou oblostí své dráhy 

 někdy jest zemi bližší a někdy od ní vzdálenější, jest také oučinek přitažlivosti jeho 

 rozličný. Také slunce vyvádí podobný oučinek, ovšem že v menši míře; nebof může 

 moře toliko asi na 1 střevíc vyzvednouti. 



Patrno jest, že v jistém místě na zemi přitažlivost měsíce silnější jest, když 

 měsíc místu tomu přímo naproti stojí, čili když se nalézá v poledníku, nežli když od 

 toho místa bud na východ nebo na západ jest vzdálen. Totéž platí o slunci, které pro- 

 cházejíc poledníkem největší oučinek jeví. Přitažlivost dává však vlastně jenom popud 

 ku pohybu vody. Tento pohyb ale potřebuje čas, a proto se stává, že největší vystou- 

 pení vody udá se vždy o něco později, nežli největší oučinek přitažlivosti se jeví. 

 A v skutku nastupují jak sluneční tak i měsíční přílivy vždy teprv dvě hodiny po pro- 

 jití obou těchto hvězd skrze poledník. Příliv a odliv jest ostatně možný toliko při 

 oceánu, kdežto voda hrnouti se může se všech stran na jediné místo; v uzavřeném 

 moři vnitrozemském nemůže se díti žádné vystoupení vody. 



Vlastně poukazují tyto výklady jenom na to , co by se dalo, kdyby země všudy 

 stejně oblita byla vodou, a částečky vodní v pohybu svém žádného odporu nenalézaly. 

 A však při poměrech, jaké se skutečně nalézají, jest velikost vystoupení vody velmi 

 rozličná a rovněž jako čas jeho podléhá všelijaké proměně následkem podoby pevnin 

 a ostrovů, hloubky moře ald. Tak mění se velikost přílivu a odlivu od 1 — 30 stře- 

 víců, a opoždění se jeho obnáší někdy i půl dne. Zatím však jsou v témž místě ta- 

 kové lokální vlivy velmi stálé, a pro větší část důležitých přístavů mořských zhoto- 

 veny jsou tabule, dle nichž pro každé okamžení dá se vypočísti výška vody správně až 

 na několik palců. 



Dále otočena jest země řídkou, průhlednou a pružnou tekutinou, nazvanou 

 vzdušným oborem. Ani hustota ani teplota vzdušného oboru není všude a vždycky 

 stejná; čím výše od země, tím jest řidší a studenější. 



Hmota celého oboru vzdušného obnáší něco méně nežli Vi-ooo^ooo '^^'^ hmoty 

 zemské. Kdyby vzduch všude měl tu hustotu jako při povrchu země , obnášela by 

 výška jeho plným počtem 24,500 střevíců. Poněvadž ale hořejší jeho vrstvy jsou řidší 

 nežli ty, které se dotýkají povrchu zemského, proto musi také výška jeho býti větši. 

 Takovou však výšku, která by pětkrát přesahovala poloměr země, nemůže nikoliv míti, 

 nebof v této výši rovná se odstředivost přitažlivosti země, a vyšší části vzdušného 

 oboru musely by se od země odtrhnouti a v prostoru světovém rozptýliti. 



Jsou však příčiny k domnění, že obor vzduchový daleko nedosahuje této výšky, 



