178 



měly p^iViJěleny býti k Číe^Hé>)iu Musev- ^' {qUo, co lakořka jako piedbčžně do Prahy 

 se dostalo, může se vším právem souditi, že ,Qd óinnosti a opatrnosti C ord o vy bylo 

 Jjy pp dal9 qče^áva^i velmi .vzácné obohacení musejních sbírek , které by i jemu bylo 

 ,pf)dívl,9 flexy^v£^ži,t^]nqíi ,lál!(,u pro d?)ší (badáni. 



Dokončiv Corda obtížný svůj úkol s obvyklou úsilnosti, obmýšlel po roce vrá- 

 •titi se zase do své „milé staré Prahy", a skutečně vsedl ku konci srpna 1849 na 

 Bremskou loď „Victoria" zvanou — bohužel však , by nikdy víc nevstoupil na půdu 

 .evropskou. O osudu jmenované lodi a cestovníků na ní máme jenom šeré domněnky. — 

 ■Bezpochyby ztratila věda příUš brzo, ano velmi truchlivým spůsobem v Cord o vi jednoho 

 z nejnadanějších a nejhorlivějších pěstovatelů svých. 



V literární pozůstalosti Cordově našlo se množství přátelských i učených p.saní 

 od nejznamenitějších přírodoskumců, nejvíce botaniků ; byli mu totiž psali : A. v. Hiim- 

 boldt, Leop. v. Buch, Nees v. Esenbeck, Goppert, G. Carus, L. Peichenbach, Gersnar, 

 -findlicher, Brogniart, J. Gay, E. Jacquemin, Montag-pe, Nauma^n, Helfer, (le No^t^ris, 

 ■Venturi, Leonhard, B. Cotta a mnoho jiných učenců, kterážto psaní se nyní v Českém 

 Museu v Praze chovají. 



Dr obnos ti. 



Umělé rozmnoioráni stropů. 

 Od F r a n t. S p a t n^é h o. 

 (Pokračováni.) 



Zítlihe7ii národu Českého v zahradnictví. 

 Národni písně, pověsti, zvykj a pověrj Slovauíi vydávají uevývratné svědectví o jich veliké 

 lásce k přírodě. Zvláště n CeskostovaDského národa se v nich jeví veliká obliba zahradnictví. 

 Národni písně, prostomilé tyto zvaky, jsou živý obraz národního ducha. V nich skvěle se obrazí 

 čistá a neporušená povaha lida českého, ušlechtilost mysli, jarota i jemnost citův, srdce vřelé pro 

 vše, co povznáší člověka nad byt pozemský. 



Doufám, že mi snad velectěné čtenářstvo tohoto časopisu nezazlí, když na důkaz toho umi- 

 stim zde výňatky z našich národních písni. 



Český přírodopisec si takovýchto výtečných vlastností česko-slovanského národu milerád po- 

 Tiim0«, piluěvadž z toho potěšitelné přesvědčeností nabude, že je v tomto národu na rozšíření pří- 

 rodních věd kyiftá a příhodná půda, v které se výborně dařiti budou ; pohled na utěšenou budouc- 

 ^a9|t posilní jej k další pjráci na národu rolí dědičné. 



£ralodvorský rukopis, tento nejkrásnější výtvor českého národního básnictví, skví ze láskou 

 é«ské|ip lidu ku přírodě. 



V písni o Zezholce nalézáme : 



V šírém poli dubec stojí, Kakby zrálo jablko v sadě 



JUi dubci zezhulice, by vezdy léto bylo ? 



z.akokáše, zaplakáae, Éakby mrzly klasy v stoze, 



že nenié vezdy jaro. by vezdy jeseií byla ? 



Kakby zrálo zítko v poli, Kakby děvě těžko bylo, 



by vezdy jaro byloT by vezdy sama byla f 



