183 



Hruštlčkon zatřasu Nebndu sa mllo ženif, 



Děvčátek nalřasu, . Až bude po vojné. 

 Děvčátek jako kviti, 



VšaSy raní slunce sviti. Holubeček s písmem stoji, 



Ona mu něodvirá, 



Vím já hruščlč ku jednu Euom sobě bilu šatku 



Půjdu já na fiií ke dnu; Černé oci uclra, 



Rřatrhám, nálřesu, svěj milej donesu lyTělltuj že nia dzévucho 



Za její lásku věrnii. Tej svojej urodj, 



» •■ ... ,...,. ,„ .„ Bo sem já též nelitoval 



A ja vim h ruácička lilanii, ii' ji- - . .. j 



. -.. , . f '""• I hodíc pres ty zahrady. 



A pujda, vylezu na nu ; i- j . u i a « , 



Y'..'T"'.' ?í''í""'..*™í'..™''''j 5*^'? '7 *''^'" ""J synečku ku raně, 



Doiifesu za lásku včřuii^ Spatříš pěkný rozmarijan u mně. 



Přes bory, přes doly '",'"£'* '^ ^^"^ "*" ' ! "'""' • 



V té panské zahradě ®'""^' '^"^ '" ' ^'"'radecce » insim. 



Sčepoval táni htízKý »ynek Co to mifš; děvěžkb, 



Miš enské j a b I o ně. tjo to máš za pasem? 



A on jich sčepoval, Červené šáteček 



Ani sě néíiádál, Vysifé harasem. 



Přillo' k něniit béíVé áSi/Se', Cd to máš, déVečko, 



By si ho namliival. Co to máš, za ňadry ? 



Lísteček z jabloně Dvě červeny j a b k a, 



Padl mezí koně ; Xby mně liezvádly. 



Hojný počet podobných písni nalézá se v národních zpěváukách od Jana Kollára sebraných, 

 které pro obmezenost místa zde u výtahu podati nelze. Pan Erben ve sve sbírce národních písní na 

 stránce 24 praví ; 



„Jablko v písních, pověstích a zvycích národních slovanských místo důležité, a dílem i ta- 

 jemné zajímá. Jsouc poslem i jednatelem mezi mládencem a pannou v záležitostech milostných, ča- 

 sem i znak lá.sl(y samé na sobe nese. V Srbsku posílá jinoch dívce, o jejíž ruko se uchází, po 

 svalech jablko, v něž několik penízků stříbrných vetknuto. Přljme-li dívka dar, znamením to odpo- 

 vědi dobré; pakli jej ale vrátí, jlboch po nevěstě jiné ohlídnouti se přinucen jest. To samé 

 i o Chorvátech a Slovanech Uherských vypravují. Slované pohanští vyobrazovali sobě Ladu neb 

 Milinu, bohyni lásky, podstatou panny čislomilé , mající v ruce pravé tři jablka zlatá , za ni pak 

 tři device stojíce, jablko sobě podávaly. Podobně Živa, bohyně života a úrody, v božnici Rati- 

 bořské představovala se s jablkem v ruce ; pročež domnívati se jest, že jablka Slovanům znakem 

 plodnosti a zúrodnění bylo, a týže význam i jablka Ladina měla. Tak okusily i řecké Plejády nej- 

 prve jablek v zahradách Hesperidských, a plodnými se staly; jakož pak i Indové v mythologii své 

 lásku s ploděním pojí. Jak blízko ostatně u Slovanů Živa Miliné příbuzná byla, patruo z toho, že 

 omylně za tuto držáua jest. Staré pověsti vypravují zhusta o jablkách okouzlených a mocí nadpřiro- 

 zenou nadaných, a podnes ještě zde onde v ('echách lid pověrečuý v štědrý večer z jablka osud 

 hádá, jakýž roku příštího koho potkati má. Po večeři totiž překroji osoba každá jablko v půly tak, 

 ze oštiuy s jádrami na obé polovi<:i hvězdu nkaznjí. Pakli hvězda čtveropaprsková na spůsob 

 kříže, smrt a neštěstí, pakli z více paprsků a pravidelná, dobré znamená." 



Obliba v zahradnictví Českého národu jévi sé také v místních jménech vesnic, městyiů a měst. 

 V Cechách se nalézají 3 Hrušice, 4 Hrušový, 1 Hrušová, 1 Hrušovany, 1 Jablečno, 1 Jablkynice, 

 7 Jablonců, 4 Jablouné, 1 Ořech, 1 Sádek, 1 Slivenec, 2 Slivice, 1 Slivno, 1 Slivnice, 1 Slivo- 

 vice, 1 Třešně, 2 Třešňové, 1 Višňové, 1 Zahrada, í Zahradčice, 15 Zahrádek, 3 Zahradnice, 

 1 Zahradník a 1 Zahrady Brodské. To samé nalézáme v Českých příslovích a pořekadlech : 



Zpustlá štěpnice, prázdná truhlice. — Studený máj, v zahrada ch ráj. — Tot jest 

 kvítek z čertové zahrádky. — V čertové zrostl zahrádce. — Nemáš zahrádky hlav, aby 

 ziratě jednu vzal na sebe druhou. 



