194 



0\ "Y -a/ 



K jakým lo zvukům se podobají?! — Daleký štěkot jako slidícícli chrlů, úSlčpný 

 smích lidský neb jásání opilců, vzdálenu frkání koňů, blízké syčení jako škádlené zmije, 

 ba zase klapání jako hozených hracích kostek. — 



Jaký to podivný výjev, co lo za hlasy ? Povstali snad někdejší obyvatelé těchto 

 zřícenin k veselým kvasům, neb drží snad davy děsných příšer zde svůj ples, íi se 

 tu schází družina pověstného divého lovce k hlufnému lovu, anebo jest to vše jen pouhý 

 klam obraznosti, jenž mámí sluch náš ? — 



Ó nikoliv, není to pouhý klam aniž to jsou ony hlasy, jaké si zděšený bdzlivec 

 pi-edstavuje, nýbrž hlasy výrů, kteří si toto osamělé místo za slřcdiště své svatební 

 schůzky zvolili. 



Obyčejný hlas výra bývá toliko temné, prodloužené houkání, k čemuž však v čas 

 páření připojuje zvuky , jenžto se k smíchu lidskému a časem i k psímu štěkání ná- 

 padně podobají. Ješto se ptáci tito v jasných nocech jarních u větším počtu sletují, 

 a z míst osamělých, odkud na lup táhnou, hlas jejich při nočním tichu daleko se roz- 

 léhá, bývaje častokráte i ozvěnou v protějších skaUnách opětován, není divu, že výiové 

 poděsili již mnohého nočního cestovatele, který hlasy jejich neznal a výjev tento si vy- 

 světlili neuměl. Při tom snad uzřel strachem sklíčený výry v povětří se vznášeti, 

 viděl je z oněch starých, v pověrečnvch bajkách dávno rozkřičených hradů táhnouti, 

 napnutá obraznost mu je zvětšila a v jiných barvách a podobách představila, bázeň mu 

 při tom našeptávala všecky báchorky, které za svého dětinství slýchával, a tak se 

 domníval slabý člověk, že skutečně celou pekelnou družinu divého lovce na vlastní oči 

 spatřil, a viděl družinu — výrů. Takovým spůsobem povstaly asi všecky pověrečné 

 bajky o divém lovci, o hýkadlech aj. v., které až podnes v některých horních krajinách 

 kolují a které si tamní obyvatel nižádným spůsobem vyvrátiti nedá. 



Dojemné tyto okolnosti vyznačily výra mezi ostatním ptactvem v lakové míře, 

 že jest v skutku bUžšího povšimnuti hoden. Kdo měl již jednou příležitost, výra blíže 

 pozorovati, zajisté na první pohled v něm poznal silného a udvážlivého dravce. Slo- 

 žité jeho tělo, kostnaté údy, přímé držení, široká prsa, plamenný hled, jakož i silný 

 zobák a dobře ozbrojené drápy dokazují silu a odvážlivosl. Celé tělo výra přioděno 

 jest měkkým, hustým peřím barvy rezovité, černě žíhané, které oa zádech tmavější jest 

 než na předních částech. Přední strana krku, zvláště n samce, jest bělavá. Přes ocas 

 a křidla táhnou se tmavé pruhy. 



Hlava jeho jest veliká a též husté opeřená, a ze zai'osllého obličeje září veliké, 

 výrazné oko elektrickým leskem. Nad očima čnfijí na spůsob dvou růžků pohyblivé 

 chomáčky prodloužených per, častokráte 3 '/., palce dlouhé, které yýr dle své libosti : 

 složili a vztýčiti může, což jeho podobě voltni nápadnéiK od. jiných ptáků, se lišící tvář- 

 nosti dodává. Z kostrbatých vousů, které široiiO; se otvírající hubu obstujNijí, vyniká 

 tmavohnědý, silně zahnutý zobák co nějaká hrozebná zbraň. Veliké ucho výra jest 

 velmi vkusně utvořeno a zřejmě svědčí, žo pták tento výtečným sluchem obdařen býlí 

 musí. Křidlo, ačkoliv silné, je méně dokonalé, nežli u některých denních dravců ; nemá 

 ani pružnosti křídla orlího, ani obratnosti křídla sokoliho. Za to však opatřeno jest tak , 

 měkkými brky, že celé těžké tělo výra beze všeho šumotu velmi tiše mořem pově- 

 trným unáší, a mimo to vykázala příroda výru k jeho činnosti dobu, v níž lépe tichý 

 než rychlý let. prospěsen bývá. Celé složité tělo výra — jež s ocasem na dva střevíce 

 měří — spočívá v liché postavě vážně a hrdinsky na přiměřeně silných nohách; tytO/ 



